КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 753/8315/21

номер провадження: 22-ц/824/2811/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Нежури В.А., Поліщук Н.В.

за участю секретаря - Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Захарка Івана Ігоровича на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 грудня 2021 року у складі судді Шаповалової К.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного підприємства «Укроборонсервіс» про стягнення суми премії та надбавки,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного підприємства «Укроборонсервіс» (далі - ДП «Укроборонсервіс») про стягнення суми премії та надбавки.

Позов мотивований тим, що з 08 січня 2014 року ОСОБА_1 працював в ДП «Укроборонсервіс» на посаді заступника директора з виробництва та згідно наказу №42-к/к від 26 лютого 2021 року його було звільнено з посади. Зазначав, що він приймав безпосередню участь в організації та участі підприємства в тендері на закупівлю робіт і послуг з ремонту та обслуговування озброєння і військової техніки та НВЧ-приладів в інтересах Збройних Сил України, внаслідок виконання якого підприємство отримало значні грошові кошти. Тому йому з боку ДП «Укроборонсервіс» була передбачена виплата премії за участь, перемогу та подальше виконання договору в цьому тендері. Так, згідно графіку виплати премій персоналу Центру ОВТ за 2019-2020 роки, затвердженого директором ДП «Укроборонсервіс», позивачу підлягала виплаті премія у розмірі одного посадового окладу. Оскільки посадовий оклад позивача становив 50 000 грн 00 коп., то в лютому 2021 року йому підлягала до виплати премія у розмірі 50 000 грн 00 коп., однак вона не була виплачена. Вказував, що право на отримання ним такої премії прямо передбачено пунктами 3.22, 3.22.1 Колективного договору та пунктами 1.4.1, 2.1 Положення про преміювання працівників ДП «Укроборонсервіс» (далі - Положення про преміювання).

Крім того, зазначав, що у порушення пункту 2.1 Положення про надбавки працівників ДП «Укроборонсервіс» (далі - Положення про надбавки), йому не було виплачено надбавку за особливі умови, характер праці (інтенсивність, складність, напруженість) у розмірі 30% від посадового окладу за лютий 2021 року, що становить 15 000 грн 00 коп.

З урахуванням наведеного, позивач ОСОБА_1 просив стягнути з ДП «Укроборонсервіс» на свою користь премію у розмірі 50 000 грн 00 коп. та надбавку у розмірі 15 000 грн 00 коп., а всього - 65 000 грн 00 коп.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 15 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено обставин, які б підтверджували допущення порушення відповідачем приписів локальних актів підприємства щодо преміювання працівників підприємства, зокрема, заступника керівника, та визначення розміру надбавок, які просить стягнути позивач. Також суд зазначив, що визначення позивачем на власний розсуд розміру надбавки (30% від посадового окладу позивача), не відповідає приписам Положення про надбавки та виходить за межі повноважень позивача.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Захарко І.І.подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував, що відповідно до пунктів 2.4, абз.3 п.2.6, абз.2 п.2.12 Положення про надбавки, за умови подання начальником структурного підрозділу пропозиції про нарахування позивачу надбавки у розмірі 30% та за умови відсутності передбачених виключних підстав для зменшення директором розміру надбавки (несвоєчасне або неналежне виконання завдань, погіршення якості роботи, порушення правил ВТР та трудової дисципліни, погіршення результатів діяльності підприємства) керівник не має права прийняти власне рішення про зменшення розміру надбавки.

Зазначає, що суд першої інстанції не з`ясував обставин щодо існування на підприємстві графіку виплати премій персоналу Центру ОВТ за 2019-2020 роки, затвердженого керівником підприємства 11 грудня 2020 року, та необґрунтовано не задовольнив клопотання про виклик свідків та витребування доказів.

Також вказує, що суд першої інстанції на підтвердження незадовільного стану відповідача, прийняв до уваги «Довідку щодо фінансових показників виконання (результативності) державного контракту з Міністерством оборони України від 05 серпня 2020 року № 370/3/5/6/2/31 на постачання НВЧ приладів» за підписом начальника управління економіки і фінансів підприємства, проте, ця довідка не містить дати її створення та підписання.

ДП «Укроборонсервіс» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та безпідставними. Вказує, що позивач не надав жодних доказів на підтвердження факту отримання відповідачем значних грошових коштів за результатами виконання проекту. Натомість, в матеріалах справи містяться докази, що підтверджують збитковість державного контракту від 05 серпня 2020 року № 370/3/5/6/2/31, на який посилається позивач. Тобто, твердження позивача про отримання значних грошових коштів на підставі його активної участі у виконанні послуг з ремонту та обслуговування озброєння і військової техніки, є лише його припущенням. Також вказує, що позивачем не надано доказів на підтвердження підстави виплати йому надбавки у розмірі 30%, оскільки така надбавка не нараховувалася позивачу. Також позивачем не надано жодного доказу, який би доводив наявність існування графіку виплати премій персоналу ОВТ за 2019-2020 роки, оскільки такий документ відсутній на підприємстві, а тому відповідач не порушував ніяких умов щодо виплати премії позивачу. Крім того, відповідно до положень Колективного договору, основною умовою в наданні премії є стабільний фінансовий стан підприємства (в межах фінансових можливостей) і виплата премії не є обов`язком роботодавця, а є лише засобом заохочення. Щодо доводів позивача про його участь у процесі укладення та подальшого виконання державного контракту від 05 травня 2020 року № 370/3/5/6/2/31, то відповідач зазначає, що безпосереднє виконання працівником своїх посадових обов`язків жодним чином не надає йому право на виплату премії, оскільки за належне виконання своїх обов`язків працівником отримує посадовий оклад у розмірі та строки, обумовлені сторонами та нормативними документами. З урахування наведеного, відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 08 січня 2014 року ОСОБА_1 працював на підприємстві на посаді заступника директора з виробництва ДП «Укроборонсервіс», що підтверджується копією трудової книжки.

Наказом від 26 лютого 2021 року № 42-к/к ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади за скороченням штату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, згідно із його заявою до закінчення терміну попередження. У наказі зазначено, що ОСОБА_1 підлягають до виплати: компенсація з розрахунку середньомісячної заробітної плати за два місяці пропорційно дням від дати фактичного звільнення до закінчення двомісячного терміну попередження (12 квітня 2021 року); вихідна допомога в розмірі одного середньомісячного заробітку; компенсація за невикористані дня щорічної відпустки (а.с.37, т.1).

Обґрунтовуючи вимоги позову, ОСОБА_1 посилався на те, що згідно графіку премій на підприємстві на 2019-2020 роки йому підлягала до виплати премія у розмірі одного посадового окладу, проте така премія йому не була виплачена.

Так, відповідно до наказу ДП «Укроборонсервіс» № 7-з від 18 лютого 2021 року щодо преміювання, оригінал якого оглянуто судом першої інстанції в судовому засіданні, премія для ОСОБА_1 склала 0% від окладу, який був погоджений відповідними уповноваженими особами та має зауважень від начальника юридичного управління й головного бухгалтера щодо відсутності фінансово-економічного обґрунтування (а.с.94, т.1).

Згідно з наказом ДП «Укроборонсервіс» № 10-з від 26 лютого 2021 року «Щодо надбавки працівникам підприємства» надбавка ОСОБА_1 склала 0% від окладу, який також погоджений шістьома уповноваженими на це особами (а.с.96-97, т.1).

Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробіток, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно з ч.1 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності -з іншим уповноваженим на представництво.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про колективні договори і угоди» колективний договір укладається на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності і господарювання, які використовують найману працю і мають право юридичної особи.

Статутом ДП «Укроборонсервіс», затвердженого наказом Державного концерну «Укроборонпром» від 20 травня 2019 року №120 (далі - Статут), визначено, що ДП «Укроборонсервіс» є державним некомерційним підприємством, реорганізованим шляхом перетворення ДП «Укроборонсервіс» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 9 жовтня 1996 року № 1247.

У пункті 11.5 Статуту визначено, що виробничі, трудові і соціальні відносини трудового колективу з адміністрацією підприємства регулюються колективним договором.

Згідно із ст.13 КЗпП України, зміст колективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції, а в колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін).

По справі встановлено, що зборами представників підрозділів трудового колективу ДП «Укроборонсервіс» від 16 серпня 2018 року схвалено Колективний договір на 2018-2021 роки, який зареєстрований в «Укроборонсервіс» 31 жовтня 2018 року, а також в Управлінні праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, з відповідними доповненнями (а.с.39-58, т.1).

Статтею 18 КЗпП України визначено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації.

Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про оплату праці» договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева (міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом ДП «Укроборонсервіс» №178 від 30 листопада 2020 року затверджено Положення про надбавки до посадових окладів працівникам ДП «Укроборонсервіс» та Положення про преміювання ДП «Укроборонсервіс».

Відповідно до пункту 3.22 Колективного договору на 2018-2020 роки передбачено, що за умови стабільного фінансового стану підприємства (в межах фінансових можливостей) адміністрація за погодженням з Радою може запровадити наступні форми додаткової заробітної плати і економічного стимулювання ефективності праці: доплати, премії, винагороди та інші заохочувальні та компенсаційні виплати, можливість застосування та розмір (норма) яких визначається відповідним положенням, які є невід`ємною частиною цього договору.

Пунктом 1.5 Положення про преміювання передбачено, що преміювання працівників здійснюється з урахуванням виявленою виробничої ініціативи та винахідливості та у разі відсутності дисциплінарних стягнень, а також за умови стабільного фінансового стану підприємства та у межах фінансових можливостей.

Тобто, основною умовою в наданні премії відповідно до умов колективного договору є стабільний фінансовий стан підприємства (в межах фінансових можливостей), й визначене право, а не обов`язок такого підприємства щодо проведення доплати, премії, винагороди та інших заохочувальних та компенсаційних виплат працівникам підприємства.

Стабільний фінансовий стан ДП «Укроборонсервіс», як підстава надання премії, передбачений і Положенням про преміювання.

З довідки щодо фінансових показників виконання (результативності) державного контракту з Міністерством оборони України від 5 серпня 2020 року № 370/3/5/6/2/31 (за номером ДП «Укроборонсервіс» № Д29-5.1.1/205А) на постачання НВЧ приладів, яка адресована директору ДП «Укроборонсервіс» від начальника управління економіки та фінансів, вбачається, що у результаті неякісного опрацювання та підготовки розрахунково-калькуляційних матеріалів працівниками виробничого управління призвело до неприйняття 2493 ВП МОУ та замовником частини витрат у складі собівартості виготовлення НВЧ-приладів як «необхідних» і як результат це призвело до падіння обсягів реалізації за державним замовленням (контрактом) з Міністерством оборони України від 05 серпня 2020 року № 370/3/5/6/2/31 (за номером ДП «Укроборонсервіс» № Д29-5.1.1/205А) на 2 812 225 грн 26 коп. та спричинило зниження рівня прибутковості на 255 702 грн 33 коп. (а.с.98-99, т.1).

Відповідно до пункту 1.5 Положення про преміювання, виплата премії не є обов`язком, а є засобом заохочення.

Під премією за виконання особливо важливих робіт і завдань відповідно до пункту 2.1 Положення про преміювання розуміється участь у підготовці та забезпеченні виконання проектів (договорів та контрактів), за результатами яких підприємство одержало значні доходи, виконання спеціальних, термінових, додаткових, позапланових робіт, а також заходів, спрямованих на зниження трудових і матеріальних витрат підприємства, що фактично надало результатів.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач ОСОБА_1 безпідставно послався на те, що премія працівникам підприємства відповідно до наказу №7-з від 18 лютого 2021 року визначалась на підставі пункту 2.1 Положення про преміювання, оскільки із змісту цього наказу, оригінал якого було оглянуто судом першої інстанції, вбачається, що преміювання працівників ДП «Укроборонсервіс» здійснювалось відповідно до розділу 5 Положення про преміювання за трудові успіхи.

Згідно з пунктом 5.1 Положення про преміювання, підставою для прийняття директором рішення про преміювання працівників за трудові успіхи, з нагоди державних свят або інших визначних подій може бути службова записка заступника директора, керівників структурних підрозділів.

Згідно з пунктом 4.4 Положення про преміювання, розмір винагороди заступникам директора, керівникам структурних підрозділів, які знаходяться у безпосередній підпорядкованості директора та працівникам, підпорядкованих безпосередньо директору визначає особисто директор.

Відповідно до пункту 2.6 Положення про надбавки, розмір надбавки визначається з урахуванням особистого внеску працівника в загальний результат діяльності підприємства.

Пунктом 2.5 цього Положення визначено, що розмір надбавок заступникам директора, керівникам структурних підрозділів, які знаходяться у безпосередній підпорядкованості директора та посадовим особам, безпосередньо йому підпорядкованим, визначає особисто директор під час підписання наказу щодо встановлення та виплати надбавок працівникам підприємства.

Відповідно до пункту 7.7 Статуту до компетенції керівника підприємства віднесено видачу наказів та доручень, обрання форми і системи оплати праці, установлення працівникам конкретних розмірів тарифних ставок, посадових окладів, винагород, надбавок і доплат, застосування заходів заохочення та дисциплінарного стягнення до працівників підприємства.

Згідно з ч.3 ст.97 КЗпП України передбачено, що конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті, тобто вони встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Відповідно до положень ч.4 ст.97 КЗпП України роботодавець (роботодавець - фізична особа) не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що Колективним договором та Положенням про преміювання, не передбачено конкретних підстав, за наявності виключно яких, працівник підприємства, в тому числі, заступник директора, може бути позбавлений чи не може бути позбавлений премії. Водночас, Положення про преміювання містять умови, які передбачають дискреційні повноваження директора підприємства щодо визначення розміру премій, зокрема заступнику директора.

За таких обставин, доводи сторони позивача про те, що позивача безпідставно позбавлено премії, так як він брав безпосередню участь в організації та участі підприємства в тендері на закупівлю робіт і послуг з ремонту та обслуговування озброєння і військової техніки на НВЧ-приладів в інтересах ЗС України, суд першої інстанції правильно оцінив критично.

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано суду доказів того, що локальні акти ДП «Укроборонсервіс» містять умови, які обмежують право директора підприємства на власний розсуд визначати розмір премії та надбавок, зокрема заступнику директора, чи забороняють йому зменшувати (позбавляти) премій та надбавок, з огляду на визначені розмірі таких заохочень у відповідних службових записках, що передують певному наказу.

Відповідно до пункту 2.6 Положення про надбавки, у разі несвоєчасного або неналежного виконання працівником завдань, погіршення якості роботи, порушення правил внутрішнього трудового розпорядку та трудової дисципліни, погіршення результатів діяльності підприємства, за рішенням директора, на підставі службової записки за підписом керівника відповідного структурного підрозділу, розмір надбавки може зменшуватись (включно до повного не нарахування).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що вказаний пункт Положення про надбавки не містить застереження, що виключно за наявності перерахованих обставин працівник підприємства може бути позбавлений (зменшено розмір) надбавок.

Тому суд першої інстанції правильно не взяв до уваги доводи позивача про те, що оскільки він не мав жодних порушень, визначених у пункті 2.6 Положення про надбавки, то він неправомірно був позбавлений надбавки.

Також колегія суддів враховує, що системний аналіз норм КЗпП, локальних актів ДП «Укроборонсервіс» та усталеної практики Верховного Суду, вказує на те, що нарахування працівнику премії є формою його заохочення, що відноситься до дискреційних повноважень роботодавця і таке нарахування премії не є імперативним обов`язком останнього.

Отже, правильно встановивши обставини спору, дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення суми премії та надбавки.

Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги ст.263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не з`ясував обставин щодо існування на підприємстві графіку виплати премій персоналу Центру ОВТ за 2019-2020 роки, затвердженого керівником підприємства 11 грудня 2020 року, не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки позивачем не надано буд-яких доказів на підтвердження існування такого графіку виплати премій персоналу ОВТ за 2019-2020 роки на ДП «Укроборонсервіс».

Водночас ДП «Укроборонсервіс» категорично заперечує існування такого документу на підприємстві.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків судів першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а зводяться до переоцінки доказів та незгоди представника позивача з висновком суду першої інстанцій щодо їх оцінки.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Захарка Івана Ігоровичазалишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 грудня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: