Справа № 444/1376/22
Провадження № 2/444/78/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

07 вересня 2023 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Зеліско Р. Й.,

при секретарі Мамедова Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовкві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про припинення права на частку та визнання права власності. Просить суд:

- припинити право власності ОСОБА_2 на 1/3 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності на цю 1/3 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації за припинення право власності ОСОБА_2 на 1/3 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

-виселити ОСОБА_2 з займаної ним квартири АДРЕСА_1 та зняти його з реєстрації місця проживання у цій квартирі,

з підстав зазначених у позові.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в підготовчому судовому засіданні.

Позивач та її представник в судове засідання не прибули. Однак, представник позивача надав на адресу суду 07.09.2023 року заяву з проханням слухати справу у його відсутності. Позовні вимоги просить задоволити з підстав зазначених у позові.

Відповідач в судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце проведення такого неодноразово був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та додатково шляхом оголошення на офіційному вебсайті судової влади України.

Від нього не надходило на адресу суду жодних клопотань, заяв про відкладення судових засідань, відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Ч. 1 ст. 280 ЦПК України встановлено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Так як відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання за зареєстрованою адресою місця проживання , не з`явився в судове засідання без повідомлення причин , що згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається неявкою без поважних причин, не подав відзив , суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, зважаючи на подану нею заяву про розгляд справи у її відсутності та без участі відповідача та про постановлення заочного рішення у справі.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши усі матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Статтями 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст.ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом встановлено, що 10.02.2022 р. ОСОБА_1 набуто право власності на 2/3 частки у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 . Дана обставина підтверджується копією Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.02.2022 року №299499439 (а.с.3).

Згідно копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 7-10) видно, що така складається з однієї кімнати площею 18,4 м.кв., загальна площа квартири 39,7 м.кв.

Відповідно до зведеного акту вартість квартири становить 86189,00 гривень.

В подальшому оціночна вартість спірної квартири позивачем визначена шляхом проведення будівельно-технічної експертизи (а.с. 38-48) з копії якої видно, що ринкова вартість квартири становить 444 243,00 грн.

ОСОБА_1 (позивач) у позовній заяві зазначила, що іншого житла, яке б перебувало в її власності немає та має бажання проживати в цій квартирі, хоча відповідачем чиняться їй перешкоди у цьому. З цього приводу вона зверталася в органи Національної поліції України, проте результату такі звернення не надали. Також позивач зверталася з листом до відповідача, але останній також отримавши лист, відповіді на нього письмово не надав. Зазначає, що за квартирою наявна заборгованість за електричну енергію та наявна заборгованість за вивіз твердих побутових відходів. Тобто, відповідач проживає в даній квартирі не оплачуючи за неї комунальних послуг чим створює значну заборгованість та проблеми для неї, як співвласника. Відповідач має інше місце проживання, а саме житловий будинок АДРЕСА_2 , який на це час зареєстрований за його дідом ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач подав після смерті діда заяву прийняття спадщини проте не оформив свідоцтво про право на спадщину. Це на думку позивача є основними підставами для задоволення позову.

Так, позивачем долучено до матеріалів справи акт обстеження житлових умов від 29.04.2022 р. №92 (а.с.11) з якого видно, що за адресою: АДРЕСА_3 позивач - ОСОБА_1 не проживає, хоча є зареєстрована, натомість там проживає виключно сам відповідач - ОСОБА_2 1974 року народження (батько позивачки).

Із копії заповіту від 18.10.2003 року (а.с.109) видно, що дійсно відповідачу - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (як онукові) ОСОБА_3 заповів належний йому на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у АДРЕСА_2 .

Однак, з відповіді приватного нотаріуса Шайди С.С. Львівського районного нотаріального округу за № 104/01-16 від 23.12.2022 року (а.с.108) видно, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 нею не заводилась.

На виконання ухвали Жовківського районного суду про витребування доказів Жовківською ДНК надіслано на адресу суду копію спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . З копії такої видно (а.с. 90-102), що відповідач - ОСОБА_2 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини по заповіту не звертався, тобто такої не оформляв.

Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Судом встановлено, що відповідачем не подано до нотаріуса заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті діда - ОСОБА_3 , і як наслідок, не зареєстровано на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у АДРЕСА_2 .

Однак, відповідач разом із позивачем є співласником спірної квартири АДРЕСА_1 , а саме власником 1/3 її частини, що видно з копії свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 25.12.1995 року (а.с.21), і як встановлено висновком експерта (а.с.134-138) реальний поділ такої є неможливий.

Як встановлено судом, відповідач проживає у даній квартирі та іншого майна у власності немає, в той же час відповідач у спірній квартирі не проживає, комунальних послуг не сплачує.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

У відповідності до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 внесла 13.02.2023 року кошти на депозитний рахунок Територіального управління державної судової адміністрації України у Львівській області як компенсацію за припинення прав ОСОБА_2 на частку у праві спільної власності у розмірі 148 081,00 грн. (згідно квитанції до платіжної інструкції № 0.0..1 від 13.02.2023 року).

Однак, аналіз ст. 365 ЦК України свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Аналогічний висновок сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18)

У постанові ВС від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16751/18 (провадження № 61-10039св21) зроблено висновок, що: «аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

З матеріалів справи вбачається, що частка відповідача не може бути виділена в окремий об`єкт нерухомого майна, що свідчить про неподільність спірного житла.

Однак, позивачем не надано жодних доказів наявності у власності відповідача іншого придатного для проживання житлового нерухомого майна, а тому суд вважає, що припинення частки відповідача беззаперечно завдасть йому істотної шкоди (п.4 ч.1 ст.365 ЦК України).

Також позивачем не доведено, що спільне володіння і користування спірною квартирою її та відповідача є неможливим (п.3 ч.1 ст.365 ЦК України).

Із врахуванням наведеного у суду немає правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки суд дійшов висновку про необхідність відмовити у позові, судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 23, 141, 247, 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У позовній вимозі ОСОБА_1 про припинення права власності ОСОБА_2 на 1/3 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , та визнанні за ОСОБА_1 право власності на цю 1/3 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 - відмовити.

У позовній вимозі ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації за припинення право власності ОСОБА_2 на 1/3 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 - відмовити.

У позовній вимозі ОСОБА_1 про виселення ОСОБА_2 з займаної ним квартири АДРЕСА_1 та зняття його з реєстрації місця проживання у цій квартирі - відмовити.

Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) кошти внесені нею 13.02.2023 року на депозитний рахунок Територіального управління державної судової адміністрації України у Львівській області як компенсацію за припинення прав ОСОБА_2 на частку у праві спільної власності у розмірі 148 081,00 грн. (згідно квитанції до платіжної інструкції № 0.0..1 від 13.02.2023 року).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Одночасно роз"яснити відповідачу, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду

Повне рішення складено 15.09.2023 року.

Суддя: Зеліско Р. Й.