ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6453/23 Справа № 191/3164/19 Головуючий у першій інстанції: Костеленко Я. Ю. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: виконавчий комітет Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, Друга синельниківська державна нотаріальна контора, про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на частку житлового будинку і земельної ділянки за законом,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дід ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою по АДРЕСА_1 та земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0040, площею 6,7300 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Миролюбівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 є його жінка ОСОБА_4 та сини ОСОБА_1 і ОСОБА_5 (батько позивача), який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зажиття ОСОБА_3 склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів ОСОБА_1 . Жінка спадкодавця ОСОБА_4 відмовилася від прийняття спадщини. На час смерті ОСОБА_3 його син ОСОБА_5 (батько позивача) був інвалідом 1-ї групи, тобто згідно зі ст. 1241 ЦК України мав право на обов`язкову частку у спадщині. На момент смерті спадкодавця ОСОБА_3 батько позивача ОСОБА_5 постійно проживав разом зі спадкодавцем, що підтверджується відповідними довідками. Заяву про відмову від спадщини ОСОБА_5 не подавав, таким чином він вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ст. 1241 ЦК її батько ОСОБА_5 прийняв спадщину у вигляді 1/4 частки житлового будинку і земельної ділянки. Як стало відомо позивачці, після смерті діда ОСОБА_3 його син - ОСОБА_1 прийняв спадщину за заповітом і зареєстрував за собою право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0040, площею 6.7300 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Миролюбівської сільської ради, Синельниківського району, Дніпропетровської області (на підставі якого документу їй невідомо), а право власності на житловий будинок він не зареєстрував. 04.12.2018 року позивач, як така, що прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_5 , звернулася до державного нотаріуса Другої синельниківської державної нотаріальної контори з проханням про видачу свідоцтва про право на частку у спадщині на житловий будинок та земельну ділянку, яку прийняв її батько і які належали її дідові ОСОБА_3 , але державним нотаріусом Другої синельниківської державної нотаріальної контори Мельниковим О.Ж. у видачі свідоцтва про право на частку у спадщині на житловий будинок та земельну ділянку їй було відмовлено у зв`язку з тим, що після спадкодавця ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину вже видано на ім`я ОСОБА_6 . Батько позивача на момент смерті ОСОБА_3 постійно проживав разом з ним за адресою по АДРЕСА_1 . Тому позивач просила встановити факт постійного проживання ОСОБА_5 разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, а саме на ІНФОРМАЦІЯ_3 та визнати за ОСОБА_7 право власності на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою по АДРЕСА_1 та 1/4 частку земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0040, площею 6.7300 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Миролюбівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2023 року позов задоволено частково. Вирішено встановити факт постійного проживання ОСОБА_5 разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, а саме на ІНФОРМАЦІЯ_3 . В задоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_7 права власності на 1/4 частку житлового будинку та земельної ділянки в порядку спадкування за законом відмовлено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 384,20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовою розпискою відповідача та його представника ОСОБА_8 від 05.09.2023, рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток третім особам, а також телефонограмою позивачці від 06.09.2023. Від виконавчого комітету Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області та Другої синельниківської державної нотаріальної контори надійшли заяви про розгляд справи без їхньої участі.

Місцем проживання позивачки ОСОБА_9 є м. Синельникове Дніпропетровської області. На день розгляду даної справи на території м. Синельникове Дніпропетровської області не ведуться активні бойові дії, що свідчить про те, що поточна обстановка у даному регіоні є стабільною. Також, колегія суддів зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази неможливості прибуття позивачки в судове засідання, а також доказів того, що вона не має можливості, за об`єктивних обставин, брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою технічних засобів, визначених ЦПК України.

Судовий захист повинен відповідати умовам процесуальної економії, враховуючи, що пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами. З урахуванням викладеного вище, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників процесу, які не з`явились.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що позивачка ОСОБА_10 є дочкою ОСОБА_5 , який є сином ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_5 серії НОМЕР_1 від 08.05.1964 (а.с. 19 т.1), копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 02.11.1985 (а.с.22 т.1), копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 30.09.2006 (а.с. 23 т.1).

За життя дідові позивачки - ОСОБА_3 належав житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Синельниківської районної ради народних депутатів 09.11.1988, та земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0040, площею 6.7300 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Миролюбівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ДП №090345, виданого згідно рішення Миролюбівської сільської ради від 25.09.2001 (а.с. 7-8, 12-14, 127, 131, 132 т.1).

29 березня 2005 року ОСОБА_3 склав заповіт, який посвідчений секретарем виконкому Миролюбівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області за №11, відповідно до якого все своє майно заповів ОСОБА_1 (а.с. 123 зворот т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дід позивачки - ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого виконкомом Миролюбівської сільської ради Синельнівського району Дніпропетровської області (а.с. 123 т.1).

Відповідно до повної копії спадкової справи №589/2006 після ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , заведеної Другою синельниківською державною нотаріальною конторою, із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернувся син спадкодавця - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 120 зворот т.1). Дружина спадкодавця - ОСОБА_4 подала 14.11.2006 року заяву про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 (а.с. 121 т.1).

Згідно копії довідки виконавчого комітету Миролюбівської сільської ради від 23.03.2007 року №227, ОСОБА_3 проживав та був зареєстрований за адресою по АДРЕСА_1 з 02.02.1981 по день смерті; на момент смерті ОСОБА_3 проживав та був зареєстрований з дружиною - ОСОБА_4 за однією адресою (а.с. 125 т.1).

27 січня 2007 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , видане державним нотаріусом Другої синельниківської державної нотаріальної контори за №1-36, на земельну ділянку площею 6,7300 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Миролюбівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області (а.с. 129 т.1).

23 березня 2007 року державним нотаріусом Другої синельниківської державної нотаріальної контори за №2-329 видане на ім`я ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 134 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер батько позивачки - ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 10.11.2008 (а.с. 140 т.1 зворот).

Відповідно до повної копії спадкової справи №11/2009, заведеної Першою синельниківською державною нотаріальною конторою після ОСОБА_5 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , із заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_2 21.01.2009 (а.с. 173-177 т.1, 17-23 т.2).

Згідно копії паспорту серії НОМЕР_6 , виданого 13.08.1997 року Синельниківським МРВ УМВС України в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_5 , місце його проживання з 25.09.1997 року було зареєстроване за адресою по АДРЕСА_2 (а.с. 82, 144 т.1).

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2009 року у справі №2-1975/09 за ОСОБА_2 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 29-30 т.1, 22-23 т.2).

04 грудня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після діда - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 137 т.1).

Постановою державного нотаріуса Другої синельниківської державної нотаріальної контори від 04.12.2018 року №02-31/2603 ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено, у зв`язку з тим, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом вже видано на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 28 т.1).

На час смерті ОСОБА_3 батько позивачки ОСОБА_5 мав інвалідність 1-ї групи з 16.01.1997 року, що підтверджується листом ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 19.02.2019 №56/02.38-26 (т.1 а.с.21).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до положень статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У частині першій статті 1241 ЦК України встановлено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Стаття 1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу

За положеннями статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 1 статті 1269 ЦК України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 1268, ч. 1,5 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Частиною третьою статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї.

Метою встановлення факту спільного проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_5 є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником, та оцінені судом.

Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Згідно довідки КУ «Синельниківський міський територіальний центр соціального обслуговування» №01-21/052 від 05.03.2019, гр. ОСОБА_5 протягом 2006 року обслуговувався відділенням соціальної допомоги вдома за адресою своєї реєстрації у АДРЕСА_2 ; протягом періоду з 03.05.2006 по 31.10.2006 був тимчасово знятий з обслуговування за його заявою, з причин виїзду до батька в село Андріївка (а.с. 26 т.1).

В довідці виконавчого комітету Раївської сільської ради Синельниківського району №277 від 08.04.2019, виданої в.о. старости Миролюбівського старостинського округу №4, зазначено, що ОСОБА_5 дійсно проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 в період з 03.05.2006 по 31.10.2006 (а.с. 27 т.1).

Згідно з довідкою №433 від 28.10.2020, виданою в.о. старости Миролюбівського старостинського округу №4 Варава А.І., ОСОБА_5 , 1964 р.н., проживав разом з батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 з травня по жовтень 2006 року, і так щорічно, починаючи з 2006 року по 2008 рік (а.с. 159 т.1).

Відповідно до Акту про фактичне проживання від 05 квітня 2019 року, складеного комісією у складі в.о.старости ОСОБА_11 , депутата Раївської сільської ради Козак І.В., інспектора Жарової Л.М., у присутності власника ОСОБА_4 , громадянин ОСОБА_5 фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 у період з 03.05.2006 по 31.10.2006 (а.с. 182 т.1).

Допитана у судовому засіданні місцевого суду свідок ОСОБА_12 пояснила, що була знайома з померлим ОСОБА_5 . Він був інвалідом, пересувався на візку. Зі слів її кума їй було відомо про те, що в теплу пору року ОСОБА_5 виїжджав з м.Синельникове до батьків у село Миролюбівка, начеб-то у нього там були бджоли.

Свідок ОСОБА_13 суду першої інстанції пояснив, що він проживає з матір`ю позивача. За проханням позивачки та її матері він кілька разів возив їх у село біля Миролюбівки провідати батька та бабусю. У будинок він не заходив, знає, що батько позивача був інвалідом та пересувався на візку.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що працює старостою Миролюбівського старостинського округу, до цього був сільським головою . Родину позивача та відповідача знає добре. ОСОБА_14 часто зустрічав у батьків в селі Андріївка на інвалідному візку. ОСОБА_15 проживав у селі в теплу пору року. Як в.о. старости підписував лише одну довідку №277 від 08.04.2019, де зазначено, що ОСОБА_5 дійсно проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 в період з 03.05.2006 по 31.12.2006. При складенні акту про фактичне проживання ОСОБА_5 в с.Андріївка він був присутній. Дані, які зазначаються у акті та довідках, також отримувалися ним зі слів сусідів та знайомих ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні місцевого суду пояснила, що відповідач ОСОБА_1 є хрещеним батьком її сина. Знає, що у ОСОБА_17 був брат ОСОБА_15 , який мешкав у м.Синельникове, де йому батьки купили квартиру. ОСОБА_18 часто привозив брата у село до батьків, інколи міг його там залишити на літо. Позивача ОСОБА_2 вона ніколи не бачила у с.Андріївка.

Свідок ОСОБА_19 пояснила, що відповідач ОСОБА_1 чоловік її сестри. Вона часто бувала в с.Андріївка у будинку батька ОСОБА_1 . У його брата ОСОБА_15 також бувала у м.Синельникове, привозили йому разом з ОСОБА_1 продукти та забирали його у село до батьків, щоб він там пожив разом зі своїм собакою, в основному у літній період. ОСОБА_15 був інвалідом, за ним доглядав соціальний працівник. На похоронах у батька ОСОБА_3 були і відповідач і його брат. Позивача там не було.

Свідок ОСОБА_20 суду першої інстанції пояснила, що відповідач ОСОБА_1 є її батьком, а позивач - двоюрідна сестра. Її дядько ОСОБА_5 був інвалідом та батько дуже часто привозив його в село до бабусі та дідуся. Міг привезти на тиждень, а міг залишити на все літо. Він там жив разом зі своїм собакою ОСОБА_21 . ОСОБА_2 на похоронах у дідуся не була, вона могла зустрітися з нею раз на два роки в селі у дідуся з бабусею.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, суд дійшов висновку про доведеність факту спільного проживання ОСОБА_5 з батьком ОСОБА_3 за адресою по АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини після ОСОБА_3 , тобто ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Разом з тим, статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачем до ухвалення місцевим судом рішення було подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 30-31 т.2).

У даному випадку спадщина після діда позивачки - ОСОБА_3 відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , а строк для прийняття спадщини, згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, встановлений по 20.12.2006 року включно.

Згідно ч. 1 ст. 1296 та ч. 1 ст. 1298 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Отже, з 21.12.2006 року спадкоємець обов`язкової частки у спадщини після ОСОБА_3 - батько позивачки ОСОБА_5 міг одержати свідоцтво про право на спадщину.

Крім того, свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірне нерухоме майно були видані на ім`я ОСОБА_1 27 січня 2007 року та 23 березня 2007 року.

За життя батько позивачки, усвідомлюючи, що місце його проживання зареєстроване за іншою адресою, а не разом зі спадкодавцем, не вчиняв дій, спрямованих на отримання обов`язкової частки у спадщині після свого батька (діда позивачки) - ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зокрема, ОСОБА_5 не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців після смерті свого батька ОСОБА_3 . Доказів звернення ОСОБА_5 до суду з вимогою встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем, встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, тощо - суду не представлено, клопотання про витребування відповідних доказів судом - не заявлено.

Батько позивачки - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . На цей час позивачка, 1985 року народження, була повнолітньою та дієздатною, їй виповнилося 23 роки.

З даним позовом про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_5 разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини ОСОБА_2 звернулась 23 серпня 2019 року, що підтверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції місцевого суду на першому аркуші позовної заяви (а.с. 2 т.1).

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги закінчення строку для прийняття спадщини після ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , - ІНФОРМАЦІЯ_6 ; встановивши, що про порушення свого права позивачка повинна була дізнатись не пізніше останнього дня шестимісячного строку з часу смерті її батька ОСОБА_5 (помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ); встановивши, що з даним позовом до суду позивачка звернулась 23 серпня 2019 року; враховуючи подання відповідачем до ухвалення місцевим судом рішення заяви про застосування строків позовної давності, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, у зв`язку з пропуском позивачкою трирічного строку позовної давності без поважних причин.

Доказів переривання строків позовної давності, поважності пропуску цього строку - суду не представлено, клопотань про витребування відповідних доказів судом - не заявлено, що підтверджується матеріалами справи, протоколом судового засідання.

Позовні вимоги про визнання за позивачкою права власності на 1/4 частку спірного житлового будинку та 1/4 частку спірної земельної ділянки є похідними від встановлення зазначеного вище факту, адже на час смерті спадкодавця ОСОБА_3 його син - ОСОБА_5 не був зареєстрований разом з ним за однією адресою у встановленому законом порядку, а також із заявою про прийняття спадщини у встановлений строк не звернувся, тому вважається таким, що не прийняв спадщину. У зв`язку з цим, позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання за нею права власності задоволенню не підлягають.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, не навів обґрунтування щодо поданої відповідачем заяви про застосування строків позовної давності, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, з позивачки на користь апелянта підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору при поданні апеляційної скарги в розмірі 2305,20 грн, що підтверджується квитанціями від 09.06.2023 (а.с. 73а т.2) та від 01.07.2023 (а.с. 84 т.2).

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на частку житлового будинку і земельної ділянки за законом відмовити у повному обсязі.

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 ) судові витрати у розмірі 2305 (дві тисячі триста п`ять) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова