Справа № 698/116/23
Провадження № 2/396/163/23
РІШЕННЯ

Іменем України

18.10.2023 року м. Новоукраїнка

Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого - судді Русіної А.А.,

за участю секретаря судового засідання Андріяш І.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи ОСОБА_3 ,

свідка ОСОБА_4 ,

свідка ОСОБА_5

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в місті Новоукраїнка Кіровоградської області в залі судових засідань Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області цивільну справу № 698/116/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Катеринопільська державна нотаріальна контора, ОСОБА_7 про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, -

В С Т А Н О В И В:

Позивача ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_6 , Катеринопільської Катеринопільська державна нотаріальна контора про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та внесення зміни до свідоцтва про право на спадщину, відповідно до якої просить суд встановити факт не проживання ОСОБА_6 разом зі спадкодавцем ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини та внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.11.2022 року, вказавши, що спадкоємцем майна ОСОБА_8 є позивач. В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Катеринопіль Звенигородського району Черкаської області померла його мати ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після її смерті відкрилася спадщина, на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0602, площею 8,7779 га, зареєстрованої Новоукраїнською районною державною адміністрацією 26 квітня 2002 року. За свого життя мати склала заповіт, згідно з умовами якого, вищезазначена земельна ділянка заповідалася її дітям в рівних частинах кожному: ОСОБА_6 , 1955 р.н., ОСОБА_7 ,1959 р.н., ОСОБА_1 , 1967 р.н.. У встановлений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини, позивач звернувся до Катеринопільської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті матері. В листопаді 2022 року він звернувся до Катеринопільської державної нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 частку у праві власності на вказану земельну ділянку та свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частки у праві власності на дану земельну ділянку, у зв`язку з тим, що інші спадкоємці за заповітом ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не зверталися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та не бажають її приймати, оскільки проживають за межами України та є громадянами іншої держави. Інших спадкоємців немає.

22 листопада 2022 року державним нотаріусом Катеринопільської державної нотаріальної контори позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, реєстровий № 785 на 1/3 частку у праві власності на вищезазначену ділянку в якому водночас зазначено що іншим спадкоємцем за заповітом на 1/3 частку земельної ділянки є дочка спадкодавця ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .. Цього ж дня державним нотаріусом йому видано свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий № 787 на 1/6 частку у праві власності на вищезазначену ділянку в якому також зазначено що іншим спадкоємцем за законом на 1/6 частку земельної ділянки є дочка спадкодавця ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Державний нотаріус пояснила, що такий порядок розподілу спадщини, оскільки згідно даних Катеринопільської селищної ради Звенигородського району Черкаської області, на час смерті його матері, разом з нею в одній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 була зареєстрована його рідна сестра ОСОБА_6 , а тому вона вважається такою, що прийняла спадщину після смерті матері. Після чого у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку у праві власності на вищевказану земельну ділянку, позивачу було відмовлено та видано постанову про відмову у вчиненні вказаної нотаріальної дії, оскільки на момент смерті разом із померлою також була зареєстрована ОСОБА_6 , тому у відповідності до п. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. Встановлення факту не проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини позивачеві необхідно для захисту своїх спадкових прав, адже сама по собі реєстрації за однією адресою із спадкодавцем не робить її автоматично такою, що прийняла спадщину, бо в даному випадку дочка спадкодавця постійно з матір`ю на час відкриття спадщини не проживала.

12.04.2023 року суддею Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області постановлено ухвалу про залишення позоввної заяви без руху, та надано позивачу строк на усунення недоліків.

Ухвалою суду від 01.05.2023 року відкрито провадження у справі, в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

08.06.2023 року на адресу суду надійшов відзив від Катеринопільської державної нотаріальної контори, в обгрунтування якого представник державний нотаріус Івонік Л.А., посилаючись на сталу судову практику та висновки Верховного Суду України зазначила, що Катеринопільська державна нотаріальна контора не може бути відповідачем по даній справі, оскільки державна нотаріальна контора не може мати свого особистого інтересу у даній категорії справ. Також заперечила щодо факту не проживання відповідача ОСОБА_6 зі спадкодавцем на час відкриття спадщини вказуючи, що у встановлений законом строк від ОСОБА_6 до державної нотаріальної контори заява про відмову від прийняття спадщини не надходила, а відповідно до довідки 386/09-08, яка долучена до спадкової справи позивачем вбачається, що відповідач ОСОБА_6 була зареєстрована за адресою спадкодавця ОСОБА_8 на час відкриття спадщини. Вимоги позивача про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, вважає не обгрунтованою та безпідставною, оскільки порядок внесення змін до свідоцтва передбачено ст. 1300 ЦК України, тобто за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину, проте застосування даної норми є можливим у випадку, коли після видачі свідоцтв про право на спадщину з`являються інші спадкоємці. При цьому зазначає, що інших спадкоємців, які б доводили своє право на спадщину, немає.

Також, 08.06.2023 року на виконання ухвали суду від 01.05.2023 року від Катеринопільської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи № 47/2022 заведеної після померлої ОСОБА_8 та Інформаційні довідки зі спадкового реєстру.

16.08.2023 року підготовче засідання закрито та справу призначено до розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Представник позивача адвокат Колісник С.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав викладених у ньому.

Відповідач ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, 22.05.2023 року на електронну адресу суду надіслала копію нотаріально посвідченої заяви про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає та не заперечує щодо їх задоволення.

Представник третьої особи державний нотаріус Катеринопільська державна нотаріальна контора Івонік Л.А. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні.

Третя особа ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не звертався.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється

Дослідивши матеріали справи, надані докази, суд установив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Родинні відносини позивача ОСОБА_1 із померлою ОСОБА_8 , як сина з матір`ю, підтверджуються свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 (а.с.8).

Матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Катеринопіль Звенигородського району Черкаської області померла мати позивача ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 29.12.2021 року Катеринопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис № 292 (а.с.11).

На підставі Державного акта про право приватної власності на землю серії IV-KP №036196, виданого Новоукраїнською районною державною адміністрацією Кіровоградської області 26 квітня 2002 року, ОСОБА_8 на праві власності належала земельна ділянка кадастровий номер :02:000:0602, площею 8,78 га, зареєстрованої Новоукраїнською районною державною адміністрацією 26 квітня 2002 року, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Глодоської територіальної громади Новоукраїнською району Кіровоградської області (а.с.10).

Згідно копії заповіту нотаріально посвідченого державним нотаріусом Катеринопільської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі № 67 11.01.2008 року, ОСОБА_8 заповіла належну їй на праві власності земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:0602, площею 8,78 га в рівних частинах кожному: ОСОБА_6 , 1955 р.н., ОСОБА_7 , 1959 р.н. ОСОБА_1 , 1967 р.н. (а.с.9).

Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі Катеринопільською державною нотаріальною конторою 04.05.2022 заведено зареєстровано спадкову справу № 69263685 померлої ОСОБА_8 (а.с.12).

22.11.2022 року Державним нотаріусом Катеринопільської державної нотаріальної контори видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом, реєстровий №785 на 1/3 частку у праві власності на вищезазначену ділянку в якому водночас зазначено що іншим спадкоємцем за заповітом на 1/3 частку земельної ділянки є дочка спадкодавця ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якій свідоцтво про право на спадщину не видано (а.с.13).

Також, 22 листопада 2022 року державним нотаріусом Катеринопільської державної нотаріальної контори позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий №787 на 1/6 частку у праві власності на вищезазначену ділянку в якому також зазначено що іншим спадкоємцем за законом на 1/6 частку земельної ділянки є дочка спадкодавця ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якій свідоцтво про право на спадщину не видано (а.с.14).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.04.2023 року позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на іншу 1/2 частку у праві власності на земельну ділянку , площею 8,7779 га, оскільки на момент смерті разом із померлою також була зареєстрована її дочка ОСОБА_6 відповідач у справі, так як на час смерті спадкодавця місце проживання ОСОБА_6 було зареєстроване разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то відповідно до п. 3 ст. 1268 ЦК України, вона вважається такою, що прийняла спадщину (а.с. 37).

Відповідач ОСОБА_6 на день смерті ОСОБА_8 була зареєстрована за адресою спадкодавця, а саме: АДРЕСА_1 (а.с. 15).

Відповідно до акту від 26 грудня 2022 року, складеного депутатом Катеринопільської селищної ради Дерикіт Г.П. за участю свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , відповідачка ОСОБА_6 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , вбачається, що за вказаною адресою фактично не проживає, починаючи з березня 1998 року й по теперішній час (а.с.15).

Згідно копії паспорта № НОМЕР_3 громадянина російської федерації, відповідач ОСОБА_6 з 24 березня 1998 року зареєстрована в АДРЕСА_2 (а.с.16).

Аналогічна адреса місця проживання відповідачки зазначена й у копії заяви ОСОБА_6 від 27.10.2022 року про відмову від прийняття спадщини, посвідченої нотаріусом нотаріального округу міста Муравленко Ямало-Ненецького автономного округу російської федерації Заборіною М.Д. (а.с.17).

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що був сусідом покійної матері позивача ОСОБА_8 , яка проживала по АДРЕСА_1 , до своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вона проживала сама, позивач за нею доглядав. Бачив, як відповідач ОСОБА_6 , періодично приїздила до матері один раз на рік. Ступінь їх родинного зв`язку не знає, також йому не відомо, де проживає ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомив, що знає позивача та відповідача, раніше проживали біля нього. Їх покійна матір ОСОБА_8 до смерті проживала, з ним в одному під`їзді. Вона проживала одна, позивач, приходив до неї. ОСОБА_6 , давно проживає в росії, куди виїхали на заробітки ще в радянські часи.

Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Частинами другою та шостою статті 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.

Частина третя статті 1168 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Державна реєстрація відповідача ОСОБА_6 у квартирі сама по собі не є беззаперечним доказом її постійного проживання на момент смерті ОСОБА_8 за адресою реєстрації.

Із аналізу наведених норм права можна зробити висновок про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, своєчасності й повноти прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього, окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті останнього.

Відповідно до акту від 26 грудня 2022 року, складеного депутатом Катеринопільської селищної ради Дерикіт Г.П та свідками, відповідач ОСОБА_6 фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 1998 року (а.с.15).

Не проживання відповідача разом із ОСОБА_8 на час відкриття спадщини, також встановлено копією паспорта № НОМЕР_3 громадянина російської федерації, ОСОБА_6 з 24 березня 1998 року зареєстрована в АДРЕСА_2 .

Крім того, вказана адреса місця проживання відповідачки зазначена й в заяві ОСОБА_6 від 27.10.2022 року про відмову від прийняття спадщини, посвідченої нотаріусом нотаріального округу міста Муравленко Ямало-Ненецького автономного округу російської федерації Заборіною М.Д..

Дослідженими судом доказами та показами свідків підтверджено факт постійного не проживання ОСОБА_6 за місцем своєї реєстрації станом на 25.12.2021 року, на день смерті спадкодавця ОСОБА_8 , тому суд приходить до висновку про задоволення позову частині встановлення факту не проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Позивач звертаючись із позовом до суду про внесення змін до виданого йому свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.11.2022 року, обґрунтовував необхідність внесення цих змін тим, що інший спадкоємець ОСОБА_6 , на час відкриття спадщини не проживала разом із спадкодавцем і не подавала заяву про прийняття спадщину, а тому не є такою, що прийняла спадщину. При цьому, в обґрунтовування позову посилався на статтю 1300 ЦК України.

Згідно зі статтею 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною першою статті 1280 ЦК України встановлено, якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці(частина друга і третя статті 1272 цього Кодекс), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації.

Згідно зі статтею 1296 ЦК України спадкоємці як за законом, так і за заповітом мають право звернутись до нотаріуса за видачею їх свідоцтва про право на спадщину.

Відомості про видачу свідоцтва про право на спадщину вносяться нотаріусом до Спадкового реєстру (підпункт 2.2.3 пункту 2.2 Положення про Спадковий реєстр, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.07.2011року №1810/5

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд, враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 06.09.2021 року у справі № 274/1166/19 вказав, що застосування ст.1300 ЦК України можливе у випадку, коли після видачі свідоцтва про право на спадщину з`явилися інші спадкоємці.

Відповідно до статті 1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частиною першою та другою цієї статі, нотаріус видає спадкоємцем нові свідоцтва про право на спадщину.

З аналізу наведеної норми права вбачається, що правила статті 1300 ЦК України врегульовують можливість внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за умов, відповідно, відсутності (частини першої зазначеної статті) та наявності (частини другої зазначеної статті) спору між спадкоємцями. Якщо спору між спадкоємцями не існує, то питання про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину вирішує нотаріус за місцем відкриття спадщини за згодою всіх спадкоємців, що прийняли спадщину. У випадку ж відсутності такої згоди, тобто, за наявності спору, питання про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину на вимогу одного із спадкоємців вирішується судом.

Отже, застосування цього правила є можливим у випадку, коли після видачі свідоцтва про право на спадщину з`являться інший спадкоємець, що не відповідає обставинам даної справи, тому суд вважає, що позивачем обраний неналежний спосіб захисту порушеного права.

Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Невірно обраний позивачем спосіб захисту порушеного права підлягає відмові у його задоволенні, зважаючи на принцип диспозитивності.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (частина перша статті 264 ЦПК України).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем обраний неналежний спосіб судового захисту, який не є дієвим і не має наслідком відновлення порушених майнових прав, що є самостійною підставою для відмови в позову.

Окрім того, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач в даній справі, а саме, відсутність у ОСОБА_6 права на спадкування, у зв`язку з тим, що вона не проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, повинні бути предметом доказування при розгляді справи про визнання свідоцтво про право на спадщину недійсним із підстав видачі його особі, яка не мала права на спадкування або визнання за ним права на спадщину.

Крім того, суд не може прийняти до уваги заяву ОСОБА_6 про визнання позову ОСОБА_1 до неї про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та внесення зміни до свідоцтва про право на спадщину, оскільки відмова від спадщини може бути здійснена тільки протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За таких обставин, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, беручи до уваги предмет позову, відсутність фактичного спору між сторонами, позивачем, було обрано невірний спосіб захисту порушених прав, а тому в задоволенні позову в частині внесення зміни до свідоцтва про право на спадщину слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив із того, що відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, однак за відсутності такої вимоги суд не стягує судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви до суду.

Керуючись ст. 16 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 30, 76-89, 247, 258, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити частково.

Встановити факт не проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зі спадкодавцем ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині заявлених позивачем позовних вимог у задоволенні відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття.

Повний текст рішення складено 19.10.2023 року.

Суддя: А. А. Русіна