КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/4931/23 Головуючий у 1 інстанції: Заставенко М.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Крижанівської Г.В., Матвієнко Ю.О.,

секретар Ткаченко В.В.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Дордочкіної Катерини Вікторівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини,-

в с т а н о в и в:

У березня 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини. Зазначила, що з 05.10.2012 перебуває у зареєстрованому шлюбі та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_3 . Після початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України та введення воєнного стану в Україні, з метою забезпечення для дитини безпечних умов проживання, вона разом з дочкою виїхала з України до Німеччини, де і перебуває на даний час. Після припинення шлюбних стосунків з відповідачем, донька ОСОБА_3 залишилася проживати з нею. Задля уникнення будь-яких непорозумінь між нею та відповідачем, забезпечення належних умов розвитку дитини та її безпеки, ОСОБА_1 просила визначити місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 червня 2023 року у позові ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення судом обставини, що мають істотне значення для справи. Вважає помилковим висновок суду, що між сторонами відсутній спір. Заява відповідача ОСОБА_2 про визнання позовних вимог не є підставою для відмови в позові, а лише враховується при прийнятті рішення по суті. Суд проігнорував права дитини на забезпечення розвитку у безпечному, спокійному і стійкому середовищі. Малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2022 року разом з матір`ю проживає по АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою уповноваженого представника реєстраційного бюро громади Хьохенкірхен-Зігертсбрунн-Баварія від 16.08.2022 року. У дитини налагоджені соціальні зв`язки в цьому середовищі, організоване навчання та комфортні побутові умови. Вказані обставини визнавав відповідач і не заперечував щоб дитина проживала з позивачкою.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 та представник третьої особи не з`явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Вислухавши пояснення представника ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 05.10.2012 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї було зареєстровано шлюб, актовий запис № 1790 (а. с. 8). ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилася дочка - ОСОБА_3 (а. с. 9).

Станом на 2023 рік дитина проживає разом з матір`ю за кордоном за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою уповноваженого представника реєстраційного бюро громади Хьохенкірхен-Зігертсбрунн-Баварія від 16.08.2022 (а. с. 44, 45).

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини. Колегія суддів не убачає підстав для скасування рішення суду.

Відповідно до п.п. 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Відповідно до статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Частинами 1 та 2 ст. 161 СК України визначено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.ч. 4-6 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України).

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з введенням воєнного стану на всій території України з 2022 року позивачка ОСОБА_1 разом з дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виїхали за кордон та проживають в Німеччині. На підтвердження вказаних обставин ОСОБА_1 надала довідку уповноваженого представника реєстраційного бюро громади Хьохенкірхен-Зігертсбрунн-Баварія від 16.08.2022, та копію посвідок на проживання.

Відповідач ОСОБА_2 не заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Разом з тим, визнання відповідачем позовних вимог не є достатньою підставою для задоволення позовних вимог.

Заявляючи позовні вимоги про визначення з нею місця проживання дитини, позивачка ОСОБА_1 , не надала суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження належних умов проживання її та дитини в Німеччині, наявність у неї доходу, соціальних зв`язків, а також можливості забезпечити виховання та навчання дитини, що не позбавляє суд можливості встановити всі обставини, які підлягають обов`язковому з`ясуванню при визначенні наявності або відсутності підстав для визначення місця проживання дитини. В справі за позовом ОСОБА_1 відсутній висновок органу опіки та піклування.

Колегія суддів також бере до уваги пояснення представника ОСОБА_1 , що рішення суду про визначення місця проживання дитини потрібно позивачці для надання компетентним органам Німеччини для отримання додаткових пільг. Проте судовим рішенням має бути вирішений спір (конфлікт) сторін, судове рішення не може мати формальний характер.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції про відмову в позові ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Дордочкіної Катерини Вікторівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 червня 2023 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 жовтня 2023 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Крижанівська Г.В.

Матвієнко Ю.О.