УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року м. Рівне

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Кучиної Н.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вивченням матеріалів поданої заяви на предмет дотримання цивільного процесуального законодавства під час звернення до суду встановлено таке.

Відповідно до ч.2 ст.160 ЦПК України, із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та осои, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

За положеннями ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідноз ч. 5 ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Отже, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, право звернення до суду з відповідним позовом чи заявою про видачу судового наказу має той з батьків, з ким проживає неповнолітня дитина.

Обставина проживання дитини із заявником має визначальне значення для вирішення справи за заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, оскільки обґрунтовує саму наявність підстави для звернення особи до суду із такою заявою, а тому ця обставина підлягає обов`язковому доказуванню заявником при поданні до суду заяви про видачу судового наказу.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи, або їх копії, що підтверджуються обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

ОСОБА_1 до заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини не додано жодних документів (довідки про склад сім`ї та/або зареєстрованих у житлі осіб; копії довідки про реєстрацію місця проживання дитини за тією ж самою адресою, що і зареєстрований заявник; акту обстеження житла з метою встановлення фактичного проживання осіб тощо), які б підтверджували обставину проживання разом з нею дитини на час її звернення до суду та тим самим обґрунтовували наявність підстав для її звернення із відповідною вимогою.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього кодексу.

Таким чином, оскільки, заявницею не надано відповідних документів або їх копій, що підтверджують, що дитина проживає із нею, а отже не доведено її право на звернення із даною заявою, у видачі судового наказу слід відмовити на підставі п.1. ч.1 ст. 165 ЦПК України.

Крім того, суд звертає увагу, що ОСОБА_1 вже було відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ухвала від 28 вересня 2023 справа № 569/18491/23).

При цьому ухвалою від 28 вересня 2023 справа № 569/18491/23 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серед іншого з підстав недоведення її права на звернення із аналогічною заявою про видачу судового наказу, оскільки заявниця не надала документи які б підтверджували, що дитина проживає із разом з нею.

Тобто ОСОБА_1 суд вже вдруге відмовляє у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини з тих самих підстав вказаних в ухвалі від 28 вересня 2023 справа № 569/18491/23.

Крім того, суд вважає за доцільне роз"яснити заявниці ст. 44 ЦПК України, відповідно до якої учасники судового процесу та представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно положень п. 1 ч. 2 ст. 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Слід зауважити, що під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ, необґрунтованого перевантаження роботи суду.

Отже, повторне подання заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини, у видачі якого було судом відмовлено (справа № 569/18491/23 ) з підстав недоведення її права на звернення із аналогічною заявою про видачу судового наказу, є зловживанням процесуальними правами у розумінні п.1 ч.2 ст.44 ЦПК України.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом. (ч. 4 ст. 44 ЦПК України).

На підставі наведеного та керуючись ст.163, 165, 166, 260, 261, 353, 354 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Н.Г. Кучина