З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
20.10.2023 сел. Оржиця
Оржицький районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Смілянського Є.А., при секретарі судового засідання Гапон Т.В., розглянувши цивільну справу № 543/847/23 за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю « БІЗНЕС ПОЗИКА» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню
ОСОБА_1 звернувся з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю « БІЗНЕС ПОЗИКА» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, який мотивував наступним.
Він ОСОБА_1 та товариство з обмеженою відповідальністю « БІЗНЕС ПОЗИКА» 16.03.2021 року уклали кредитний договір № 220232-КС-003.
Позивач вважає, що оскаржуваний виконавчий напис є спірним, вчиненим з порушеннями вимог ст.88 Закону України «Про нотаріат», п.3.1, 3.2, 3.3, 3.4. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, без отримання письмових доказів законності такої вимоги в частині стягувача та наявності безспірності стягуваної заборгованості.
Ухвалою судді від 25.08.2023 року відкрито провадження у справі.
Ухвалою суду від 28.09.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду.
В судове засідання позивач не з`явився, але представник заявив клопотання про розгляд справи без їх участі, прохав позов задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відзиву не надав.
Третя особа в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи.
Суд ухвалив розглянути справу без участі позивача, відповідача, третьої особи та провести заочний розгляд справи.
Судом на підставі допустимих, належних, достовірних та достатніх доказів встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 та товариство з обмеженою відповідальністю « БІЗНЕС ПОЗИКА» 16.03.2021 року уклали кредитний договір № 220232-КС-003.
Вчиняючи виконавчий напис приватний нотаріус не отримав доказів отримання позивачем кредитних коштів, відомості про погашення заборгованості, доказів звернення кредитора до позивача про погашення заборгованості, виписки з банківського рахунку, детального розрахунку розміру заборгованості.
Отже, оскаржуваний виконавчий напис є спірним, вчиненим з порушеннями вимог ст.88 Закону України «Про нотаріат», п.3.1, 3.2, 3.3, 3.4. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, поза межами трирічного загального строку давності, без отримання письмових доказів законності такої вимоги в частині стягувача та наявності і безспірності стягуваної заборгованості.
Відповідно до підпунктів 1.1-1.2 Глави 16 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій) та статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 1-1 зазначеного Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.
Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
Згідно із п.2 Переліку №1172 для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.
При вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримував від Відповідача та Позивача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутніми підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Розрахунок боргу, здійснений Відповідачем щодо наявності грошового зобов`язання позивача по кредиту, процентах річних та пені, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника.
Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не встановив безспірність вимог Відповідача до Позивача, а тому виконавчий напис вчинено з порушенням закону.
Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі №6-887цс17 з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
За таких обставин позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.
При визначенні суми відшкодування судових витрат в частині витрат на професійну правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Враховуючи викладене, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
Згідно ч. 4 ч. 6 ст. 137 ЦПК України:
4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Представник відповідача заявив клопотання про зменшення розмір витрат на правову допомогу в зв`язку з тим, що справа не є складною, доводи наведені в позовній заяві ґрунтуються на загальновідомих висновках, які зазначені в постановах Верховного Суду і практику за категорією таких справ слід вважати установленою.
Дослідивши перелік і вартість послуг, наданих адвокатом позивачу за договором про надання правової допомоги, та зокрема врахувавши те, що судові засідання по справі не проводилися, а на досудовій стадії надання правової допомоги адвокатом було зібрано незначний обсяг документів, суд не може визнати співмірним зі складністю наданих послуг та з витраченим адвокатом часом заявлений позивачем розмір його витрат на правову допомогу, та вважає, що виходячи з критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін відшкодуванню підлягають судові витрати на оплату послуг адвоката в сумі 3000 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 14 16, 18 ЦК України, ст. ст. 141, 263 - 265, 280 ЦПК України, суд, -
1.Позов задовольнити.
3.Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю « БІЗНЕС ПОЗИКА» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073 грн 60 коп. та на оплату послуг адвоката в сумі 3000 грн.
4.Рішення може бути оскаржене позивачем до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
5.Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Оржицького районного суду Полтавської області.
6.Учасники справи:
- позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 місце проживання: АДРЕСА_1 ;
- відповідач: товариство з обмеженою відповідальністю « БІЗНЕС ПОЗИКА», ідентифікаційний код 41084239, місцезнаходження: місто Київ, вулиця Генерала Алмазова, 13; офіс 254;
- третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Лавріненко Яніна Вікторівна, ідентифікаційний код відсутній, місце знаходження: місто Полтава, вулиця Пушкіна, 11; офіс 1.
Суддя: Є.А.Смілянський