Справа № 761/158/23
Провадження № 2/761/5219/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва під головуванням судді Матвєєвої Ю.О., при секретарі судових засідань Каніковському Б.А., за участі позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Жураковського С.А., відповідачки ОСОБА_2 , її представника адвоката Мєлких Е.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 , в особі адвоката Жураковського С.А., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив здійснити поділ квартири АДРЕСА_1 , визнати за кожною із сторін по вказаної квартири. В обґрунтування позову зазначив, що з 17 червня 2006 року перебував з відповідачем у шлюбі, який було розірвано 13 лютого 2019 року рішенням Оболонського районного суду м. Києва. В період шлюбу у 2018 році за спільні кошти сторони на підставі інвестиційного договору придбали спірну квартиру вартістю 43785 доларів США. Договір інвестування було підписано відповідачем. Вартість вказаної квартири була сплачена за рахунок спільних заощаджень в рівних частинах. Після розірвання шлюбу позивач дізнався, що спірна квартира була зареєстрована на відповідача.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11 січня 2023 року залишено позовну заяву ОСОБА_1 без руху.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче провадження в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 09 березня2023 року відзив на позовну заяву повернуто ОСОБА_2 разом із додатками без розгляду.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 15 травня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено вказану цивільну справу до судового розгляду по суті.

Відповідач звернулась до суду з відзивом на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову. При цьому зазначала, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності та не клопотав про поновлення цього строку та не додав доказів поважності причин пропуску цього строку. Відповідач 07 грудня 2018 року звернулась до Оболонського районного суду м. Києва з позовом про розірвання шлюбу, який мотивувала припиненням ведення спільного господарства, шлюбних стосунків та припиненням існуванням сім`ї протягом тривалого часу. Фактично сторони припинили шлюбні відносини з 2014 року, а причиною формального продовження шлюбу було можливість позивача отримати квартиру на пільгових умовах за його місцем роботи. Крім того сторони досягли усної домовленості щодо поділу в рівних частинах наявного майна: 400 000 грн, двох автомобілів та побутового майна. Також сторони досягли усної домовленості про те, що відповідач придбає за власні кошти для себе та для спільної дитини сторін квартиру для подальшого проживання, а відповідач отримає квартиру для себе на пільгових умовах та претензій один до одного на вказане майно не матимуть. Після досягнення вказаних домовленостей, у січні 2018 року, відповідач, проживаючи окремо від позивача та не маючи з ним спільного господарства, уклала вказаний інвестиційний договір для придбання спірної квартири. Грошові кошти для інвестування відповідач отримала від ОСОБА_3 у розмірі 418 500 грн, ОСОБА_4 - 350 000 грн, матері ОСОБА_5 - 223 200 грн, батька - 33 837 грн, а також за рахунок власного депозиту у розмірі 155 000 грн та 30000 грн із заробітної плати, а всього 1 260 537 грн. Під час розірвання шлюбу в ході судового розгляду позивач стверджував про відсутність будь-яких претензій майнового характеру до відповідачки. Крім того, позивач раніше, у 2020 році вже звертався до суду з позовом про поділ спірної квартири, який ухвалою від 04 листопада 2022 року Шевченківським районним судом м. Києва було повернуто позивачу через не усунення недоліків. Також відповідач зазначала, що безпосередньо договір купівлі-продажу спірної квартири було здійснено через 4 місяця після розірвання шлюбу. Разом із тим, квартиру було придбано в новобудові без оздоблення стін, проведення комунікацій, внаслідок чого відповідач зробила капітальний ремонт спірної квартири, чим значно збільшила вартість цієї квартири за власні кошти. Також спірна квартира двічі зазнала руйнувань внаслідок ракетних обстрілів та була відновлена також за власні кошти відповідача. На підставі викладеного відсутні підстави для виділення частки квартири у власність позивача. Відсутність до 2020 року будь-яких майнових претензій позивача до відповідача свідчать про перебування відповідача на обліку на отримання квартири для сім`ї з трьох осіб, подані відповідачем щорічні декларації. Також відповідач просила вирішити питання розподілу судових витрат та витрат на правову допомогу.

Позивач звернувся до суду з відповіддю на відзив, в якому підтримав свої позовні вимоги. При цьому зазначив, що строк позовної давності не пропущений, оскільки позивач дізнався про його порушене право та реєстрації спірної квартири тільки за відповідачем на початку 2020 року. Звертає увагу на те, що ним подавався позов в 2020 році про розірвання шлюбу та поділ майна, але питання про залишення позову без руху та повернення позову судом вирішено більше, ніж через 2 роки, про що позивача не було належним чином повідомлено. Крім того, строк позовної давності продовжується на час дії воєнного стану, який триває й досі. Доводи сторони про наявність усних домовленостей та відсутність матеріальних претензій не підтверджені належними та допустимими доказами. Інвестиційний договір, кінцевою метою якого було отримання право власності на спірну квартиру, було укладено відповідачем під час шлюбу та виконувався подружжям спільно за рахунок спільних коштів та коштів у розмірі 20 000 доларів США, отриманих у борг від ОСОБА_6 . Крім цього, надані відповідачем документи на підтвердження надання їй грошових коштів від третіх осіб нотаріально не посвідчені, а тому не є допустимими доказами. Разом із цим, сторони до офіційного розлучення спільно проживали однією сім`єю, разом їздили відпочивати, відвідували сімейні заходи, відзначали свята тощо. Також позивач зауважив, що надавав письмову згоду на укладенні інвестиційного договору для подальшого отримання права власності на квартиру.

Відповідач звернулась до суду із запереченнями на відповідь на відзив, в яких просила відмовити у задоволенні позову. При цьому наполягає, що строк позовної давності необхідно відраховувати з 07 грудня 2018 року - з моменту подання позовної заяви про розірвання шлюбу, коли між сторонами було досягнуто згоди про відсутність у них будь-яких матеріальних претензій один до одного. Посилання на воєнний стан, через який строки позовної давності продовжуються, є безпідставним, оскільки вказаний строк сплину ще до 24 лютого 2022 року, тобто до введення в країні воєнного стану. Щорічні декларації позивача підтверджують фактичний поділ спільних 400 000 грн між сторонами. Також вказані декларації підтверджують відсутність прав та обов`язків позивача за зазначеним інвестиційним договором.

В судовому засіданні представник позивача вказував, що спірна квартира придбана за спільні кошти під час проживання однією сім`єю.

Позивач в судовому засіданні пояснив, що перебував з відповідачкою у шлюбі з 2006 року по лютий 2019 року. Він не підтримував шлюбні відносини з кінця липня - початку серпня 2018 року. З листопада 2019 перебуває у новому шлюбі. Інвестиційний договір підписувала дружина, а він надавав згоду на укладення цього договору. Грошові кошти у розмірі 1229000 грн були отримані та одразу ж внесені на придбання квартири. Його особиста частка із цієї суми - 11500 доларів США. При цьому 20 000 доларі США позивачу було надано його товаришем ОСОБА_6 в день оплати інвестиційного договору та ще 23000 доларів США також були надані товаришем. Його товариш ОСОБА_6 позичив гроші. Вони втрьох - позивач, відповідач та ОСОБА_6 - приїхали в обмінний пункт, конвертували 20 000 доларів США на гривні та потім одразу внесли гроші за квартиру. При цьому інша сума 23 000 доларів США вже були конвертовані у гривні. ОСОБА_6 сторони розписку за отримані гроші не давали. При придбанні квартири сторони радились щодо її місцерозташування, інфраструктури тощо. Між сторонами була домовленість про те, що відповідачка повинна сплатити частину вказаного боргу, а позивач - зробити ремонт в кімнаті їх спільної дитини, проте цього не сталося. Скільки грошових коштів витратила відповідачна ремонт спірної квартири позивач не знає.

Відповідачка в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, зазначала про пропущення строку позовної давності. Також пояснила, що з 2015 року шлюбні відносини фактично було припинено. У 2014 році вона дізналася про зраду чоловіка, що стало причиною її нервового стресу та онкологічного захворювання. Вона планувала здійснення інвестиції в квартиру, з 2015 року почала збирати кошти, а також брала у борг грошові кошти, про що свідчать відповідні боргові розписки. У 2016 році позивач просив не розлучатися, оскільки хотів отримати службове житло, у 2017 році з`явилась можливість поїхати в АТО працювати для пришвидшення черги на отримання службового житла. Також зазначала, що брала кошти у розмірі 9000 доларів США у ОСОБА_6 вже після підписання інвестиційного договору у лютому 2018 року і віддала у листопаді 2018 року, розписки не складались. Крім того, додала, що у 2018 року разом із позивачем не відпочивала, а була з дитиною в Туреччині, для чого брала у позивача дозвіл на виїзд дитини.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновкупро задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 17 червня 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, про що свідчить відповідне свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 , прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_1 (а.с.10).

Відповідно до свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 від 20 серпня 2009 року, ОСОБА_9 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , мати - ОСОБА_2 , батько - ОСОБА_1 .

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 13 лютого 2019 року розірвано шлюб, укладений 17 червня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

30 січня 2018 року Акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Лестер» та ОСОБА_2 уклали Інвестиційний договір №0203/213. Предмет договору - оплата Інвестором вартості квартири АДРЕСА_2 шляхом здійснення інвестиційних внесків з метою отримання Інвестором у власність цієї квартири після завершення будівництва та прийняття будинку в експлуатацію. Розмір загального інвестиційного внеску на час укладення договору складає 1236781,20 грн. При цьому відповідно до п. 7.6 вказаного договору під час підписання вказаного договору інвестор довів до відома Фонду, а Фонд взяв до уваги той факт, що ОСОБА_1 перебуває з ним в зареєстрованому шлюбі. Крім того, п. 9 вказаного договору містить відомості щодо інвестора ОСОБА_2 та згоду ОСОБА_1 на укладення цього договору та угод до нього та оплати вартості Об`єкта шляхом здійснення інвестиційних внесків його дружиною на умовах, викладених у цьому Договорі.

Відповідно до квитанції № 1 від 05 лютого 2018 року ОСОБА_2 сплатила 1221053,60 грн. АТ «Лестер» як сплату за інвестиційним внеском за інвестиційним договором 50203/213 від 30.01.2018 (а.с. 164)

Відповідно до договору купівлі - продажу від 27 червня 2019 року Акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Лестер» передає у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа - 54, 8 кв.м., житлова площа - 20,9 кв.м.; купівельна ціна квартири - 1221053,60 грн; вартість квартири згідно Довідки від 27.06.2019 складає 1342790 грн.

Відповідно до акту прийому - передачі квартири та ключів від 27.06.2019 Акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Лестер» передало ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №313245739 від 25 жовтня 2022 року, квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 .

Ці ж відомості підтверджуються Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.06.2019 № 171980530.

Відповідно до положень ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Положеннями статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1 ст. 61 СК України).

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Стаття 69 СК України передбачає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Частина 1 статті 70 СК України встановлює, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з частинами 2, 3 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Частина 2 ст. 372 ЦК України встановлює, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до положень ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Отже, системний аналіз зазначених вище норм свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такі висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116-16-ц.

При цьому суд також зауважує, що в цій справі визначальним є період оплати за Інвестиційним договором, а не реєстрація на новостворене майно. Такий висновок також узгоджується з висновками Верховного Суду у справах № 682/2493/16-ц (постанова від 05 серпня 2020 року), № 363/4852/17 (постанова від 03 червня 2020 року).

Так, матеріалами справи підтверджується оплата інвестиційного договору, яка була здійснена 05 лютого 2018 року, під час шлюбу, який було розірвано рішенням суду від 13 лютого 2019 року. Таким чином, законом презюмується спірна квартира як спільне сумісне майно і сторона, яка заперечує вказаний факт повинна це довести належними та допустимими доказами.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що з ОСОБА_2 знайома з 2012 року, оскільки вони з позивачем разом працювали, а з відповідачкою знайома з 2015 року. Дружили подружжями та у 2017 році мали спільний відпочинок у Херсонській області. Наприкінці серпня 2018 року позивач поїхав в зону АТО. Їй відповідач по телефону повідомляла, що знайшла квартиру для купівлі. В грудні 2017 року позивач просив у борг грошові кошти для купівлі квартири, але вона відмовила. В січні 2018 року сім`ями ходили в цирк, в березні 2018 - на концерт. У 2018 році мали спільний відпочинок, але без відповідачки. В липні 2018 року позивач повідомив їй, що не може потрапити у квартиру через зміну замків, а тому до серпня 2019 року жив у квартирі вказаного свідка, тобто до тих спір, поки відповідачка не переїхала у спірну квартиру. Тільки через півтора роки зміг потрапити у квартиру після того, як відповідач з`їхала. Крім того вважає, що грошові кошти завжди були у відповідача, оскільки вона завжди розраховувалась, зокрема в ресторані, аквапарку. В 2017 році також відпочивала племінниця ОСОБА_2 , з їх відносин було видно, що їх відносини притаманні відносинам подружжя. Позивач просив у вказаного свідка грошей в борг на квартиру, однак вона відмовила через відсутність грошових коштів. Також позивач повідомив про намір взяти ці гроші в борг у ОСОБА_12 , який є їх співробітником. Позивач жив в її квартирі з липня 2018 року і по серпень 2019 року, оскільки не міг потрапити в квартиру, де раніше проживав з відповідачкою. Щодо спірної квартири свідок пояснила, що вона була придбана у лютому 2018 року. На цей час та долипня 2018 року сторони проживали спільно в службовій квартирі.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що знайомийзі сторонами з2009 року. Відносини між сторонами були добрі, вони не лаялись, сварок не помічав. Іноді сторони залишали на нього свого сина, коли ходили в театр чи кіно. Коли свідок перебував в їх квартирі ознак окремого проживання не помічав, з 2015 року бував у квартирі сторін приблизно раз на тиждень. Йому були відомі обставини придбання спірної квартири, знав, що сторони мають намір позичити гроші на квартиру. Мова йшла про 20 000 доларів США, які вони на початку 2018 року позичили у ОСОБА_6 . Протягом 2015-2017 років сторони проживали разом. Розлучення сторін було для свідка несподіванкою, з літа 2018 року сторони перестали проживати разом. Позивач перестав проживати у службовій квартирі з літа 2018 року, а повернувся на початку 2020 року. Протягом цього часу відповідачка зверталась до свідка по допомогу у побуті. На початку 2018 року подружжя ще проживало разом. Відповідачка з`їхала з квартири в січні 2020 року.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_15 пояснила, що знайома з подружжям ОСОБА_1 з 2008 року, разом проводили багато часу. У 2015 році свідок переїхав до м. Лубни, але продовжував спілкуватися зі сторонами у справі. Восени 2017 року відповідачка попросила в борг 30 000 доларів США на придбання квартири. В цей же час позивач просив таку ж суму у її чоловіка. Свідок та її чоловік позичили 20 000 доларів США. При цьому розписку не складали. В січні 2018 року її чоловік привіз гроші, був присутній при конвертуванні грошей. Подружжя ОСОБА_1 повертали гроші раз на місяць до осені 2018 року, поки свідок не дізналася про розлучення сторін. При телефонній розмові з відповідачкою, остання повідомила свідку, що поверне залишок боргу, якщо позивач залишить їй машину. Через місяць свідок знову подзвонила відповідачці і остання повідомила, що не має наміру повертати решту боргу, а з цим питання свідку необхідно звертатися до позивача. Після розмови свідка з позивачем, останній пообіцяв повернути кошти. При цьому свідок порадила позивачу звернутися до суду з цим позовом. При цьому свідок також повідомила, що протягом 2017-2018 років сторони мали добрі сімейні відносини. Ані свідок ані її чоловік відповідачці 9000 доларів США не позичали, але раніше позичали 15 000 доларів США подружжю ОСОБА_1 для придбання земельної ділянки.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що знайомий з родиною ОСОБА_1 з 2008 року. До розлучення вони були звичайною кріпкою сім`єю. Обставини, що в сім`ї було щось не так, до 2018 року йому не були відомі. Сторони часто бували у свідка в гостях. Позивач є його кумом. Восени 2017 року позивач повідомив свідку про намір купувати квартиру. Позивач просив у борг 20 000 доларів США для покупки спірної квартири, яка в цілому коштувала 43 000 доларів США. У січні-лютому 2018 року свідок приїхав з грошима, які просили у борг сторони. Вони разом зі сторонами у справі їх конвертували в обмінному пункті, а потім поїхали в Ощадбанк для оплати інвестиційного договору.Пам`ятає день і факт внесення грошових коштів у відділенні банку, оскільки вони там забули чорну сумку, що стало причиною виклику співробітниками банку поліції. Надалі сторони повернули кошти різними сумами, в загальній сумі 10500 доларів США. Повертав позивач, коли отримував заробітну плату. Більше віддавала позивачка, оскільки була більш територіально наближена до місцезнаходження свідка. День повернення коштів збігався з днем отримання заробітної плати. Вважає, що грошові кошти повинно повернути подружжя. Між тим, розписку про надання сім`ї ОСОБА_1 у борг грошових коштів не складали, оскільки мали добрі відносини. Причиною неповернення богу стало розлучення. Після 2018 року свідок не запозичував відповідачці 9000 доларів США. Восени 2018 року сторони припинили своє існування як сім`я. Також свідок повідомив про домовленість між сторонами, що позивач віддає відповідачці квартиру, а остання повертає борг, але остання відмовилась. На момент запозичення грошових коштів вони були сім`єю і згодом ще 9 місяців проживали разом.

Свідок ОСОБА_16 повідомив, що знайомий з відповідачкою з 2011 року, підтримують робочі, приятельські та дружні відносини. Коли вони познайомилися, відповідачка перебувала у шлюбі. В 2014 році свідку стало відомо, що відповідачка проживає сама, оскільки остання зверталася до співробітників чоловічої статі за допомогою по дому. В 2017 році відповідачка почала активно шукати квартиру. В 2017 році сторони жили окремо, хоча відповідачка залишалась в службовій квартирі позивача. Все, що сторони мали, було поділено навпіл. Свідок разом із відповідачем дивився забудовників та квартири. Для придбання квартири відповідач збирала гроші, їй допомагали батьки та колеги. Він читав інвестиційний договір. В 2018 році вона віддавала борги, колеги допомагали грошима, потім - з переїздом. Він не бачив, щоб позивач приймав участь в придбанні квартири. Відповідачка хотіла подати на розлучення в 2017 році, він здійснював її консультування щодо цього питання. При цьому відповідачка мала намір розлучитись ще у 2014 році, тоді вона зверталась до органів РАЦСу. Коли відбулося офіційне розлучення свідку не відомо. Інвестиційний договір він вивчав в проєкті. Про надання дозволу від подружжя застережень не було, було зазначено про необхідність надання заяви від подружжя, але досконало не вивчав умови договору. Також про відсутність сімейних відносин свідчили і розмови відповідачки по телефону, її поведінка. В 2016 - 2017 дізнався про припинення сімейних стосунків. Кілька разів він бував в гостях у відповідачки, проте позивача там не бачив. При цьому зауважував, що в дитячій кімнаті було ліжко, де могла б спати доросла людина. Розлад у сім`ї почався у 2014 року після подружньої зради позивача, з середини 2017 року сторони проживали окремо. Наявні в матеріалах справи фото не підтверджують спільність проживання. Свідку відомо, що сторони відпочивали на одній базі відпочинку, але не спільно. Свідок допомагав відповідачці вирішувати соціально-побутові проблеми.

Свідок ОСОБА_17 повідомила суду, що знайома із сім`єю ОСОБА_1 давно, хрестила їх сина. Родина була зразковою до 2015 року, коли з`явились певні розбіжності. В 2015 році у відповідачки була друга операція, а позивача не було, він навчався. Все частіше від відповідачки лунала думка, що між сторонами щось не так. Їх син хворів. Позивач почав менше допомагати. Позивач став на облік для отримання службового житла. Також сторони придбали земельну ділянку. Кожний рік сторони їздили на базу відпочинку, оскільки їх син хворів. В 2017 році відповідачка повідомляла, що сторони поїдуть на базу відпочинку з позивачем та його керівництвом. Іноді відповідач повідомляла, що відносини з відповідачем зіпсовані. В 2017 році позивач мав їхати в АТО і стосунки між сторонами були досить напружені, позивач поїхав в серпні, повернувся наприкінці 2017 року. В 2017 році сторонам невигідно було розлучатись, оскільки позивач стояв на обліку для отримання квартири. Інвестиційний договір відповідачка укладала разом із позивачем, оскільки на початку лютого 2018 року останній був її чоловіком. Відповідачка позичала гроші на роботі. Позивач жив окремо від відповідача. Сторони розлучились 14 лютого 2019 року. В травні 2019 року позивач швидко зробила ремонт у спірній квартирі і переїхала, оскільки позивач наполягав на її виселенні. Квартиру обирали свідок і відповідачка разом в офісі. Свідок не чула від відповідача про побажання позивача щодо квартири. В останнє у службовій квартирі, де раніше проживала відповідачка, свідок була в 2018 році. Квартира містить дві кімнати. У великій кімнаті знаходився великий диван, а в маленькій - ліжко, де може спати доросла людина, свідок спала на цьому ліжку. Також свідок повідомила, що відповідачка перервала свою відпустку для догляду за дитиною, щоб повертати борги. У 2018 році відповідачка відпочивала разом із сином у Туреччині, а позивача разом із його керівництвом влаштувала до бази відпочинку. Під час розлучення позивач написав, що не має майнових претензій, а машини поділили порівну. Також свідок зазначала, що ОСОБА_13 міг побути з їх дитиною під час хвороби відповідача, а не коли сторони гуляли. При цьому відповідачка не ходила по театрам. З кінця 2017- початку 2018 року позивач припинив проживати в службовій квартирі. На початку 2018 року було укладено інвестиційний договір. При цьому позивач був присутній, оскільки сторони перебували у шлюбі. Грошові кошти були внесені на початку лютого. При цьому позивач разом був присутній з відповідачкою, оскільки остання переживала, що має при собі велику суму грошових коштів. Вона бачила, що відповідачка взяла сумочку з грошима, яка була в офісі. Там була вся сума, яку в офісі відповідачка декілька разів перераховувала. Свідку відомо, що відповідачка їздила з позивачем та його знайомим ОСОБА_6 для конвертування грошей, оскільки існували обмеження щодо валюти. Грошові кошти відповідачка позичала у ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , оскільки вони могли пройти фінмоніторинг, оскільки потрібно було підтвердити походження грошей. З 2016 року стосунки між подружжям припинились. Кошти Плевніку півроку віддавала відповідачка. Між подружжям існувала домовленість, що службова квартира залишається за позивачем, а квартира за інвестиційним договором - відповідачу. При цьому свідок зауважила, що фотознімки у матеріалах справи не підтверджують родинні стосунки, вони разом відпочивали на базі відпочинку, але заради дитини.

Свідок ОСОБА_3 повідомила суду, що знайома з сім`єю ОСОБА_1 з 2004 року та одразу почали дружити. В цій родині з`явилися проблеми, сторони зверталися до свідка як до психолога. Це почалося у 2014 році. Свідок мала салон краси і вона підтримувала відповідача як могла. Відповідач вирішила розлучитись з відповідачем та у 2016 році почала збирати гроші на квартиру. Вона хотіла розлучитись, але її стримувала відсутність житла. В 2016 році відповідач ходила до органів РАЦСу із заявою про розлучення. Вона жила в шлюбі заради дитини та їй необхідно було зібрати гроші на квартиру. Весь цей час відповідачка підбирала квартиру, позивач у цьому участі не приймав. Свідок приймала участь в оплаті інвестиційного договору, оскільки позичала відповідачу грошові кошти у розмірі 15 000 доларів США, про що було складено відповідну розписку. Це було 12 грудня 2017 року. Також свідок повідомила, що сторони з 2017 по 2018 рік приблизно 6 місяців не проживали разом. Зі слів відповідача, позивач проживав на дачі у друзів. Відповідачка придбала майнові права на квартиру у лютому 2019 року, в неї збільшилась заробітна плата і був розміщений депозит. З 2014 року сторони мали різний сімейний бюджет. Наприклад, у 2018 році сторони разом їздили на базу відпочинку та відповідачка купляла путівку та їжу, а позивач - бензин. Спільний відпочинок був заради дитини, сторони при дитині ніколи не сварились. Також свідок повідомила, що відповідачка також позичала грошові кошти у Піддубної та у своїй матері, але в яких сумах свідку не відомо.

Свідок ОСОБА_5 повідомила, що є матір`ю відповідачки. Про проблеми у шлюбі вона дізналась у 2014 році, сторони жили окремо та не вели спільне господарство з 2016 року - вони жили в окремих кімнатах, в них був окремий бюджет. Коли позивач приїжджав з роботи - одразу йшов до себе в кімнату. В 2015 році відповідачці зробили другу операцію. Сторони стояли на обліку на отримання квартири, а тому при розлученні вони отримали би меншу квартиру. В службовій квартирі, де проживали сторони було 2 кімнати, а тому були умови для окремого проживання. В 2015 - 2016 році відповідачка вирішила придбати квартиру для сина, підшукувала зручне місце, радилась зі свідком. Відповідач придбала спірну квартиру за інвестиційним договором за 1 200 000 грн. Свідок, як мати, надала відповідачці для придбання квартири 8000 доларів США, а батько - 1000 Євро. Також відповідачка мала намір позичити грошові кошти на роботі у колег та ОСОБА_3 . У 2016 році відповідачка відкрила скарбничку і відкладала туди гроші. Позивач не брав участі в придбанні квартири, оскільки мав намір отримати службову квартиру. В 2014-2015 роках відповідачка хворіла на онкологію. Позивач привіз її додому, а сам поїхав у відрядження. На тай час вони не були у шлюбі, він залишив її після операції без догляду. Сторони приїжджали до свідка допомагати по господарству у 2015 року. Сторони припинили сумісне життя як подружжя у 2016 році та з цього часу жили у різних кімнатах. На спільний відпочинок їздили заради дитини. Свідок перебувала службовій квартирі, де проживали сторони, з 28.08 по 04.11.2017. Тоді позивач поїхав в АТО, а відповідач перебувала на лікуванні. Під час перебування у вказаній квартирі свідок спала в маленькій кімнаті на тому ліжку, де спав позивач. Також свідок повідомила, що сторони мали усну домовленість про те, що за позивачем залишиться службова квартира, а за відповідачем - квартира за інвестиційним договором.

Свідок ОСОБА_4 повідомила, що є колегою відповідача, знайома з нею з 2004 року, а з позивачем - з 2006 року, коли вони одружились. З відповідачем має дружні відносини. У 2014 році дізналась про проблеми в сім`ї ОСОБА_1 через зраду позивача. Тоді відповідач вирішила розлучитись. В 2017 році позивач повернувся з АТО, він майже не жив дома. Сумісний відпочинок був заради дитини. Про те, що сторони спільно проводили час, свідку не відомо. Спільні фото з матеріалів справи не свідчать про спільне проживання. Також свідок повідомила, що остаточне розлучення відбулося у лютому 2019 року. Вона разом з відповідачем прораховували варіанти придбання житла, його розташування. З самого початку їх знайомства свідок приймала участь у багатовартісних покупках сім`єю ОСОБА_1 . В 2018 році був підписаний інвестиційний договір, а договір купівлі-продажу - у 2019 році. Коли приймалось остаточне рішення в придбанні квартири, свідок приймала участь в остаточних розрахунках. Відповідач їй показувала аркуш, на якому було перелічено суми грошей та їх походження - мама, тато, подруга. Також там було і прізвище ОСОБА_6 , але продавцем було виставлено вимогу щодо підтвердження походження грошей, тому ОСОБА_6 відмовились надавати грошові кошти у борг. Вказане стало підставою для надання свідком відповідачу у позику 350000 грн. під розписку, оскільки цього вимагав фінмоніторинг. Відповідач підписала договір інвестиційний договір 30 січня 2018 року, термін сплати - 5 днів, вона сплатила 05 лютого 2018 року у розмірі 1260000 грн, які лежали у неї в сейфі. Грошові кошти частково були у доларах США, відповідач їх конвертувала. Свідок віддала вказані грошові кошти 05 лютого 2018 року, в обід приїхав позивач допомогти відповідачу, оскільки сумка була важка. При цьому в машині з позивачем ще був чоловік. При цьому свідок спитала у позивача чи можна його привітати, на що позивач відповів, що це покупка відповідача. Відповідач повернула грошові кошти 15 січня 2021 року одним платежем. Позивач та ОСОБА_6 не давали гроші на квартиру, свідок надала всю суму, якої не вистачало. Відповідач також брала в борг у неї та ОСОБА_3 , яка дала в борг 13000 - 15000 доларів США. Також свідок повідомила, що відповідач вела бюджет сім`ї ОСОБА_1 .

Відповідно до щорічної декларації ОСОБА_1 за 2017 рік, останній задекларував 400 000 гривень, зазначивши інформацію щодо прав на вказаний об`єкт у дружини ОСОБА_2 .

Відповідно до щорічної декларації ОСОБА_1 за 2018 рік, останній задекларував 200 000 гривень, зазначивши інформацію щодо прав на вказаний об`єкт за собою.

Відповідно до розписки від 15 січня 2018 року ОСОБА_2 надала розписку ОСОБА_4 в тому, що ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_4 в борг грошові кошти у розмірі 350 000 грн для інвестиції їх в житло для неї та для її дитини без нарахування відсотків. При цьому ОСОБА_4 кошти у розмірі 350 000 грн за вказаною борговою розпискою від 15.01.2018 отримала 15 січня 2021 року.

Відповідно до заяви на видачу готівки № 4834957 від 05 лютого 2018 року ОСОБА_2 отримала 50 000 грн.

Відповідно до виписки по особовому рахунку за період з 04.05.2017 по 02.06.2020 ОСОБА_2 мала на рахунку 155000 грн.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_5 , остання є матір`ю ОСОБА_2 передала (віддала) кошти в сумі 26871 грн або 5374 доларів США, які в неї зберіглись дома від продажу її недобудованого будинку, а також 2700 доларів США, які вона збирала протягом 2007-2009 років, отримуючи заробітну плату та пенсію.

Відповідно до розписки від 12 грудня 2017 року ОСОБА_2 надала цю розписку ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_2 отримала в борг грошові кошти у сумі 15000 доларів США для інвестиції в житло для неї та її сина. ОСОБА_3 кошти в розмірі 15000 доларів США за вказаною борговою розпискою отримала 16 листопада 2021 року; претензій матеріального характеру не має.

Листом Національної поліції ГУНП у м. Києві від 06 лютого 2023 року № В-305/125/56-2023 підтверджується, що 23 березня 2022 року приблизно о 07:30 військовослужбовці збройних сил рф та учасники контрольованих рф збройних формувань з метою послаблення держави України на території Шевченківського району м. Києва застосували засоби ведення війни, заборонені міжнародним правом, допустили порушення законів та звичаїв війни, тим самим своїми умисними діями із застосуванням систем залпового вогню спричинили руйнування ЖК «Файна Таун». Під час фіксування пошкодженого майна житлового комплексу також зафіксовано пошкодження квартири АДРЕСА_1 . 21 травня 2022 року від ОСОБА_1 надійшла заява про пошкодження вказаної квартири. Того ж дня її визнано потерпілою у кримінальному провадженні від 23 березня 2022 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 438 КК України.

Відповідно до витягу з розпорядження Оболонської районної ради в м. Києві державної адміністрації від 17 квітня 2018 року № 163 «Про прийняття громадян на квартирний облік для надання жилого приміщення, внесення змін до облікових справ та зняття з квартирного обліку» внесено зміни в облікові справи громадян: облікова справа №33815, родина з 2 осіб: включається до облікової справи син - ОСОБА_9 , 2009 року народження. Вважати на квартообліку родину з 3 осіб: заявник ОСОБА_1 , дружина - ОСОБА_2 , син - ОСОБА_9 . На квартирному обліку - з 27 липня 2004 року, порядок забезпечення - першочерговий.

Оцінюючи боргові розписки, надані позивачем, суд зважає на положення ч. 4 ст. 65 СК України, відповідно до якої договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Суд також приймає до уваги, що вказані договори позики були вчинені відповідачем під час шлюбу, а тому і в цьому випадку діє презумпція спільності майна, зокрема і щодо грошових коштів, отриманих за договором позики, для придбання квартири, тобто в інтересах сім`ї.

Оцінюючи надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що відповідачем не спростована презумпція спільності майна подружжя, оскільки відповідачем не доведено поза розумним сумнівом факт окремого проживання сторін, ведення окремого господарства, відсутність відносин, притаманних подружжю, з огляду на те, що показання свідків не узгоджуються щодо періоду окремого проживання, зважаючи на те, що позивач здійснював свої робочі обов`язки в АТО. Суд також приймає до уваги, що сторони спільно здійснювали оплату за інвестиційним договором, а також дату розірванню шлюбу - 13 лютого 2019 року, тобто через рік після фактичної оплати вказаного інвестиційного договору.

Відповідачем також не доведено належним та допустимими доказами наявність будь-яких домовленостей щодо поділу спільного майна між сторонами. При цьому, факт перебування позивача в черзі на отримання у власність службового майна не підтверджують факт існування домовленостей щодо поділу майна між сторонами.

Щодо доводів відповідача про те, що вона робила ремонт у спірній квартирі після її купівлі та після руйнувань, внаслідок збройної агресії РФ суд зауважує таке.

Відповідно до ч. 3, 4, 8 ст. 83 ЦПК України Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Разом з тим відповідачка протягом всього часу судового розгляду не надала доказів на здійснення відповідного покращення спірної квартири, що збільшило її вартість, не зверталась до суду із заявою про витребування доказів або із заявою про долучення доказів з порушенням строків з поважних причин.

Таким чином, з огляду на рівність, диспозитивність та змагальність цивільного процесу, суд доходить висновку, що відповідачем не доведено збільшення вартості спірної квартири.

Суд не приймає до уваги письмові показання свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_22 , ОСОБА_3 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_4 , ОСОБА_17 ,оскільки відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України суд досліджує докази, зокрема показання свідків безпосередньо, а стаття 230 ЦПК України встановлює порядок допиту свідків судом.

Також суд зауважує, що доводи відповідача про пропуск позовної давності позивачем є безпідставними з огляду на те, що відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, зокрема позовної давності продовжуються на строк його дії. Так, Указом Президента від 24 лютого 2022 року №64/2022 в України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено та діє до цих пір.

З огляду на викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а спірна квартира - поділу по кожній із сторін.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаютьсяу разі задоволення позову - на відповідача.

Отже, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 у відшкодування судового збору 10510 грн. грн.

Інші доводи сторін не впливають на вирішення спору. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. ст. 4, 12, 14, 81,82, 89, 259, 263 265, 273, ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на на квартиру АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судового збору 10510 грн.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3

Відповідач - ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повний текст рішення виготовлено 17.10.2023 року .

Суддя: Ю.О. Матвєєва

12 жовтня 2023 року