ПОСТАНОВА

Іменем України

04 жовтня 2023 року м. Кропивницький

справа № 386/417/21

провадження № 22-ц/4809/913/23

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Чельник О. І.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - орган опіки та піклування - відділ у справах дітей, сім`ї та надання соціальних послуг Голованівської селищної ради Кіровоградської області,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 25 квітня 2023 року у складі головуючого судді Гут Ю. О.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

17.05.2021 ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв адвокат Сигляк Володимир Анатолійович, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки та піклування відділ у справах дітей, сім`ї та надання соціальних послуг Голованівської селищної ради Кіровоградської області, в якому просила позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 2012 року сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, у них народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З 2014 року проживали окремо, їх спільна дочка залишилась і постійно проживає з позивачем, знаходиться на її утриманні.

Відповідач майже з часу народження дитини не цікавився вихованням дочки, матеріально не утримував.

Квартира, в якій проживають мати з дочкою належить на праві приватної власності матері та бабусі позивача, ОСОБА_1 повністю самостійно матеріально забезпечує свою доньку, купує продукти, сезонний одяг, сплачує навчання на додаткові заняття, необхідні для розвитку дитини, покриває витрати на медичний догляд, а також купує інші речі, яких потребує дитина, дбає про її всебічний розвиток та виховання, забезпечує дитину всім необхідним для її нормальної життєдіяльності.

Висновком комісії Голованівської селищної ради встановлено, що позивач та донька сторін проживають в належних житлово-побутових умовах, дитина має власний куточок, де займається навчанням та проводить дозвілля.

З 2014 року відповідач не відвідує свою доньку, шкільним життям не цікавиться, не надає будь-якої фінансової допомоги, не цікавиться здоров`ям та її оздоровленням. Відповідач не проявляв батьківського піклування щодо своєї доньки більше шести років, натомість відповідач незважаючи на свою бездіяльність щодо виховання та утримання дитини, фактично створює позивачу та своїй доньці перешкоди для розвитку, додаткової освіти та світогляду дитини, не надає дозволу на виїзд дитини за кордон в туристичних цілях, що з урахуванням норм п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 25 квітня 2023 року відмовлено у задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, щотвердження позивача, що з народження відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні доньки не знайшли свого підтвердження та спростовуються позивачем у заяві про стягнення аліментів за кордоном на підставі Конвенції про стягнення аліментів за кордоном від 11.08.2020, в якій просить стягнути аліменти з відповідача на її користь щомісячно у сумі 400 євро та кошти витрачені на здійснення перекладу, судових спорів про визначення місця проживання дитини між сторонами на даний час не існує в якому вказує, та зазначає, що сторони з січня 2012 року по вересень 2016 року проживали разом, відповідач у жовтні виїхав до Королівства Данія та починаючи з січня 2019 року участі у вихованні дитини не бере, матеріальної підтримки на її утримання не надає.

Суд дійшов висновку про те, що батько брав участь у вихованні доньки, надавав матеріальну підтримку на утримання дитини, та спільно відпочивав з нею у період 2018 2019 років.

Також суд зазначав про неприязнені відносини між сторонами, які спричинені претензіями позивача до відповідача щодо матеріального забезпечення та проживання, пов`язані із даним спором, носять особистий характер.

Відповідач є батьком малолітньої ОСОБА_3 , проживає закордоном, спілкувався з дитиною, донька разом із мамою приїздила в гості до батька, невиконання відповідачем батьківських обов`язків не носить злісного характеру, містить ознаки інфантильності.

Суд виснував, що невиконання відповідачем батьківських обов`язків на даний час не досягає рівня, що потребує застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав. З метою забезпечення інтересів дитини щодо сімейного виховання, можливості духовного та фізичного розвитку, що не може покращиться у випадку позбавлення батьківських прав відповідача, виходячи з об`єктивних обставин спору, в задоволенні позовних вимог слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Представник позивача адвокат Данилюк Н. В.подала апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати: вартість сплаченого позивачем судового збору в розмірі 1362,00 грн, та витрати на професійну правничу допомогу.

Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Вказує, що спільна донька сторін з народження і по сьогоднішній день проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні.

Відповідач з часу народження дитини не цікавився її вихованням.

Позивач самостійно та повністю матеріально забезпечує свою доньку, купує харчові продукти, сезонний одяг, сплачує навчання та додаткові заняття, необхідні для розвитку дитини, покриває витрати на медичний догляд, а також купує інші речі, яких потребує дитина.

Орієнтовно з 2014 року відповідач не відвідує свою доньку, шкільним життям не цікавиться, не надає будь-якої фінансової допомоги на утримання дитини, не цікавиться здоров`ям доньки та її оздоровленням.

Орган опіки надав до суду висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його доньки ОСОБА_3 , 2013 р. н., обґрунтовує його тим, що батько ухиляється від виховання дитини, тому що проживає за межами України, по можливості спілкується з донькою, йому необхідно надати можливість змінити ставлення до виховання та утримання своєї доньки. Саме тому, в інтересах дитини, слід зберегти родинні зв`язки з батьком. Орган опіки посилається на відсутність достатньої та переконливої бази для позбавлення батьківських прав.

Позивач вважає, що даний висновок є не обґрунтованим, таким, що не базується на фактичних обставинах та матеріалах справи, реальних взаєминах батька з дитиною.

Відповідач після початку повномасштабного військового вторгнення РФ на територію України з 24 лютого 2022 року не здійснив жодних заходів, щоб вивезти доньку з країни, гарантувати її безпеку, не проявив стурбованості та зацікавленості її долею.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Представники відповідача адвокат Мелізгінов Ю. В. та адвокат Вялова І. М. подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Вважають рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Іншими учасниками справи відзив на апеляційну скаргу не подано.

Орган опіки і піклування свого представника в судове засідання не направив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивача та її представника адвоката Данилюк Н. В., які підтримали доводи апеляційної скарги, представників відповідача адвоката Мелізгінова Ю. В. та адвоката Вялової І. М., які заперечували проти задоволення скарги, думку малолітньої ОСОБА_3 , яка не наполягала на позбавленні відповідача батьківських прав, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.8 т.1), у зареєстрованому шлюбі не перебували, деякий час проживали спільно.

Згідно довідки №993 від 11.05.2021, виданої Голованівською селищною радою Голованівського району Кіровоградської області, позивач ОСОБА_1 проживає та зареєстрована в АДРЕСА_1 , разом з нею проживають: бабуся - ОСОБА_5 , мати - ОСОБА_6 , донька - ОСОБА_3 (а.с.11 т.1).

Відповідно до довідки-характеристики №892 від 06.04.2022, виданої Голованівською селищною радою Голованівського району Кіровоградської області, позивач ОСОБА_1 характеризується позитивно (а.с.14 т.1).

Згідно складеного 06.05.2021 комісією в складі: депутата селищної ради Захаренка В.В., сусідів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , акту обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_1 , остання зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 ; матеріально побутові умови проживання хороші, претензій та зауважень до умов проживання немає (а.с.12 т.1).

Згідно довідки №17 від 06.05.2021, виданої закладом дошкільної освіти «Малятко» Голованівської селищної ради, відповідач ОСОБА_2 , який є батьком малолітньої ОСОБА_3 , не відвідував доньку в дошкільному закладі, не цікавився її дошкільним життям, не відвідував свята і батьківські збори, не брав участі у її вихованні. Повністю вихованням доньки займалася мати ОСОБА_1 (а.с.15 т.1).

Відповідно до довідки №01-30/50 від 30.03.2021, та психолого-педагогічної характеристики №01-28/123 від 24.04.2021, які видані Голованівським ліцеєм ім. Т.Г. Шевченка, учениця 2-В класу ОСОБА_9 доглянута, регулярно відвідує заняття, батько контакту зі школою не підтримує, із вчителями не спілкується. Емоційно близьким та найбільш значущими для дитини є мати та бабуся. Мати дівчинки приділяє належну увагу вихованню дитини, яка перебуває на повному її утриманні. До батька дівчинка відноситься нейтрально, не проявляє ворожого ставлення до нього, оскільки він не бере участі у її вихованні. Мати без участі та підтримки з боку батька всі питання щодо виховання вирішує самостійно (а.с.16-17 т.1).

Також згідно довідки №01-33/547 від 07.05.2021, виданої КНП «Голованівський центр первинної медико-санітарної допомоги», відповідач ОСОБА_2 не відвідував з донькою дитячої консультації з моменту її народження і по теперішній час, не цікавився станом здоров`я дитини (а.с.18 т.1).

Згідно висновку органу опіки і піклування Голованівської селищної ради Кіровоградської області (а.с.83 т.1), затвердженого рішенням виконавчого комітету №64 від 28.07.2021 (а.с.82 т.1), в інтересах дитини недоцільно позбавляти батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_3 , 2013 року народження, оскільки батьки дитини проживали в незареєстрованому шлюбі, донька на даний час проживає біля матері, батько дитини проживає за межами України, по можливості спілкується з дитиною.

Згідно копій квитанцій відповідач ОСОБА_2 перераховував кошти на належний ОСОБА_1 картковий рахунок (а.с.4,23 т.2),

Відповідно до копії заяви ОСОБА_1 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 в державі Королівство Данія, поданої на підставі Конвенції про стягнення аліментів за кордоном від 11.08.2020, позивач вказувала, що з січня 2012 року по вересень 2016 року проживали разом, ОСОБА_2 у жовтні 2016 року виїхав до Королівства Данія, де проживає на цей час, з січня 2019 року участі у вихованні дитини не бере, матеріальної підтримки на її утримання не надає (а.с.218-221 т.1).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Забезпечення найкращих інтересів дитини це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою . Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 Сімейного кодексу України).

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване зазначеним положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька, так і для дитини стаття 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

За ухилення батьків від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей передбачена адміністративна відповідальність (стаття 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Встановлено, що протягом тривалого часу відповідач дійсно не брав участі у вихованні доньки, проте це пов`язано з його постійним проживанням закордоном, у Королівстві Данія.

Зустрічі батька й дитини мали періодичний характер, були пов`язані з приїздом батька до України або подорожами дитини з мамою або родичами до Королівства Данії, зокрема у 2018-2019 роках, коли вони спільно відпочивали.

Відповідач сплачує аліменти на дитину на підставі судового рішення.

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18.

Згідно висновку органу опіки та піклування Голованівської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області задля забезпечення інтересів дитини щодо сімейного виховання, можливості духовного та фізичного розвитку недоцільним є позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3 , враховуючи, що невиконання відповідачем батьківських обов`язків не носить злісного характеру, а містить ознаки інфантильності, він проживає закордоном, періодично спілкується з дитиною, донька разом із мамою приїздила в гості до батька.

Відповідач у своїх письмових зверненнях до суду заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки, виявив бажання бути присутнім у її житті, знати та дбати про її стан здоров`я, інтереси та вподобання дитини, брати участь у вихованні та утриманні доньки.

Зазначене свідчить про стійке бажання відповідача спілкуватися з дитиною, приймати участь у її вихованні та підтримувати з нею родинні зв`язки, що також підтверджується висновком органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

Посилання позивача на те, що відповідач не цікавиться вихованням та навчанням дитини, про що свідчать довідки навчальних закладів, є безпідставним, оскільки відповідач постійно проживає та працює за межами України - у Королівстві Данія, тому мав об`єктивні перешкоди.

Стороною позивача не надано доказів умисного ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та надання матеріальної допомоги на її утримання.

Встановивши відсутність свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує й бажає приймати участь у її вихованні, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 як крайнього заходу впливу.

Неприязні відносини між сторонами у справі (мамою і батьком) та недосягнення ними згоди щодо порядку та способу участі батька у вихованні дітей не можуть бути підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дослідив обставин справи та не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, які вказували на систематичне та свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, неправомірну поведінку відповідача щодо дитини та підтверджували необхідність позбавлення його батьківських прав, не знайшли свого підтвердження, фактично зводяться до переоцінки доказів.

Суд апеляційної інстанції в режимі відеоконференції заслухав і враховує думку малолітньої ОСОБА_3 , яка висловила бажання зберегти сімейні відносини зі своїм батьком, заперечувала проти позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Враховуючи необхідність забезпечення якнайкращих інтересів дитини, зокрема в частині її права на спілкування з обома батьками та збереження зв`язків із сім`єю, загалом правильним слід визнати висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_2 такого крайнього (виняткового) заходу впливу, як позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено.

Натомість колегія суддів зауважує, що вжиті ОСОБА_2 дії та заходи не можна визнати достатніми для висновку про належне виконання батьківських обов`язків щодо виховання, піклування, утримання і розвитку дочки ОСОБА_10 . У той же час його дії свідчать про можливість зміни поведінки батька за допомогою та участі органів опіки та піклування.

Обставини цієї справи свідчать про наявність підстав для того, щоб попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків, налагодити контакт з дочкою ОСОБА_11 , приймати участь у вихованні, розвитку та піклуванні щодо дитини.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 25 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

О. І. Чельник