Житомирський апеляційний суд
Справа №289/862/23 Головуючий у 1-й інст. Кириленко О.О.
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Галацевич О.М.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 289/862/23 за позовом публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 22 червня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Кириленка О.О. в м. Радомишлі,

в с т а н о в и в :

У квітні 2023 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до суду із позовом, в якому просило стягнути з відповідача в межах вартості майна, одержаного у спадщину від ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість за кредитним договором в сумі 45569,94 грн та судові витрати в розмірі 2684,00 грн. В обґрунтування позову Товариство вказувало, що 26.09.2013 між позивачем та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 016/09/2013/0022, відповідно до якого, останньому надано кредит в сумі 117000,00 грн з терміном кредитування по 25.07.2019 зі сплатою за користування кредитними коштами 18,30 % річних, а за користування кредитними коштами понад термін встановлений в п. 1.3. даного договору зі сплатою 23,30 % річних. Виконання кредитних зобов`язань забезпечено іпотекою придбаного за кредитні кошти житлового будинку АДРЕСА_2 та земельною ділянкою за цією ж адресою площею 0,25 га з кадастровим номером :04:002:0024 (договір іпотеки від 26.09.2013, укладений між банком (іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (іпотекодавець), а також договором поруки від 26.09.2013 №016/09/2013/0022-П, який укладений між банком та ОСОБА_3 , яка виступила поручителем. 07 жовтня 2014 року банку стало відомо про смерть позичальника ОСОБА_2 21 січня 2015 року банк до установ нотаріату Радомишльського району Житомирської області подав вимогу (претензію) про обов`язок спадкодавця ОСОБА_2 погасити борг у загальній сумі 115643,99 грн, яка зареєстрована в книзі обліку спадкових справ за №26 (спадкова справа №155/2014), та є претензією кредитора до спадкоємці. Вказана вимога (претензія) кредитодавця є в нотаріальній конторі, заведена спадкова справа та про наявність претензії кредитора спадкоємці повідомлені. 29 січня 2019 року банку стало відомо про наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису, відповідно до якого, визначено, що власником предмета іпотеки є ОСОБА_4 на підставі ухвали Радомишльського районного суду Житомирської області від 05.10.2015, після чого, банк в межах встановлених законом строку змушений був звернутись до неї з позовом про стягнення заборгованості за кредитом померлого з вартості отриманого нею спадкового майна. 01 березня 2021 року рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області у справі №289/839/19 відмовлено ПАТ АБ «Укргазбанк» в задоволенні позову до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором з вартості майна іпотеки, отриманої останньою у спадок від позичальника, однак постановою Житомирського апеляційного суду від 22.02.2023 вказане рішення скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено частково в сумі 22784,97 грн. При розгляді справи судом апеляційної інстанції стало відомо про наявність іншого спадкового майна померлого боржника, крім відомого банку, та про те, що до кола спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 , крім ОСОБА_3 , що має 1/5 частки спадку, також належать спадкоємці ОСОБА_1 , якому належить 2/5 частки спадкового майна, ОСОБА_5 , якій належить 1/5 частка спадкового майна та неповнолітня дочка ОСОБА_2 ОСОБА_6 , якій належить 1/5 частка спадкового майна. При цьому, за рішенням суду апеляційної інстанції частки були визначені в неохопленій заповітом частині майна, про існування якого до цього банк не знав та не міг знати. Окрім того, зі справи №289/2322/14-ц банку стало відомо, що ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 05.10.2015 визнано укладеною між сторонами мирову угоду, за умовами якої визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом по 1/4 частці кожному, на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , що належав їхньому батьку, який помер. За ОСОБА_2 перед ПАТ АБ «Укргазбанк» обліковується заборгованість в загальному розмірі 113924,84 грн, тому позивач просить стягнути з відповідача 2/5 частки від суми боргу спадкодавця.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 22 червня 2023 року позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 2/5 частини боргу спадкодавця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 45569,94 грн в межах вартості майна, одержаного у спадщину від останнього, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та 2684,00 грн судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову за безпідставністю та пропуском строку позовної давності.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що він не був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення. Щодо порушення норм матеріального права, то позивачем було недотримання строку пред`явлення вимоги до відповідача, як спадкоємця. Банком було пропущено усі можливі строки як для пред`явлення своєї кредиторської вимоги так і строків позовної давності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.09.2013 між публічним акціонерним товариством акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» (кредитором) та ОСОБА_2 (позичальником) укладений кредитний договір №016/09/2013/0022, за умовами якого банк надав останньому кредит у сумі 117 000 грн на придбання житлової нерухомості: житлового будинку та земельної ділянки площею 0,25 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 зі сплатою відповідних процентів за користування кредитом та із терміном кредитування по 25.07.2019 року.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №154347541 від 29.01.2019 за договорами купівлі-продажу від 26.09.2013 ОСОБА_2 набув право власності на нерухоме майно: житловий будинок та земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером :04:002:0024, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 та на підставі договору іпотеки від 26.09.2013 внесено відомості про заборону на нерухоме майно, розмір основного зобов`язання 117000 грн, іпотекодержатель ПАТ АБ «Укргазбанк», а іпотекодавцем є ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 08.10.2014 року.

Із даного позивачем розрахунку вбачається, що у ОСОБА_2 на момент його смерті існувала заборгованість за кредитним договором в розмірі 113 924,84 грн, яка складається : заборгованості за кредитом (строкової) в сумі 105 460,67 грн, заборгованості за кредитом (простроченої) в сумі 5 688,46 грн, заборгованості за процентами (поточної) в сумі 1 946,32 грн та заборгованості за процентами (простроченої) в сумі 829,39 грн.

Статтями 1216, 1217 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкування як перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах.

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права й обов`язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину (частина перша статті 1282 ЦК України).

Отже, у разі смерті позичальника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в основному зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Наведений висновок повністю узгоджується із сталою судовою практикою, викладеною, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 17 квітня 2013 року у справі № 6-18цс13 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц (провадження № 14-49цс19).

Відповідно до статті 1281 ЦК України (в редакції на момент відкриття спадщини) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2019 в справі №640/6274/16-ц вказано, що: «при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою ст. 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої ст.1281ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених ст. 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої ст. 1282 ЦК України».

ПАТ АБ «Укргазбанк», як кредитор спадкодавця, пред`явив свої вимоги до спадкоємців ОСОБА_2 вимогою (претензією) від 21.01.2015 через державного нотаріуса та приватних нотаріусів Радомишльського районного нотаріального округу Житомирської області, що підтверджується листом приватного нотаріуса Мельниченко Н.М. від 17.11.2016 №628/02-14. Так, у листі приватного нотаріуса повідомляється, що 21.01.2015 на адресу нотаріальної контори надійшла претензія кредитора до спадкоємців ОСОБА_2 , заведена спадкова справа №155/2014 та про наявність претензії спадкоємців повідомлено згідно ст.ст.1281,1282 ЦК України. Відтак, ПАТ АБ «Укргазбанк», тобто кредитором спадкодавця ОСОБА_2 , пред`явлено вимогу до спадкоємців ОСОБА_2 у строк, визначений ч.2 ст.1281 ЦК України.

Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 05.10.2015 визнана укладеною між сторонами мирова угода, за умовами якої, визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом, по 1/2 частині кожному, на житловий будинок із господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , що належав їхньому батьку, який помер. Окрім того, визнано за ОСОБА_4 право власності на цілий житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , що належав чоловіку ОСОБА_2 . Також визнано за ОСОБА_4 право власності на вантажний автомобіль ГАЗ 2752-414, бензопилу та дерев`яну дитячу люльку. Ухвала суду про визнання мирової угоди є чинною та у встановленому законом порядку не скасована.

Зі змісту постанови Житомирського апеляційного суду від 22.02.2023 у справі №289/839/19 вбачається, що до кола спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 , належать: ОСОБА_3 (1/5 частка), ОСОБА_1 (2/5 частки), ОСОБА_5 (1/5 частка) та ОСОБА_6 (1/5 частки), частки визначені в неохопленій заповітом частині. Крім того, цією ж постановою апеляційного суду встановлено факт дотримання позивачем строку пред`явлення вищевказаної вимоги до спадкоємців та вартість спадкового майна.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи наведені вимоги закону та встановлені обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення із відповідача як спадкоємця померлого ОСОБА_2 на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на застосування строку позовної давності, оскільки він не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (частина перша статті 8 ЦПК України).

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина друга статті 211 ЦПК України).

За правилами ч.ч.3,5 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (частини шоста, сьома статті 128 ЦПК України).

Згідно ч.ч.1,2 ст.130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії ( частина 3 ст.10 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Наприклад, Європейський суд з прав людини зазначив, що загальна концепція справедливого судового розгляду, яка охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу, вимагає, щоб особу, щодо якої порушено провадження, було поінформовано про цей факт. Принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі із апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу. Під загрозою стоїть упевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, inter alia, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свою позицію щодо кожного документа в матеріалах справи. Тому на національні суди може покладатися обов`язок з`ясувати, чи були судові повістки або інші документи завчасно отримані сторонами, та, у разі потреби, зафіксувати таку інформацію у тексті рішення. У разі невручення стороні належним чином судових документів вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні (KHARCHENKO v. UKRAINE, № 37666/13, § 6, 7, ЄСПЛ, від 03 жовтня 2019 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення. Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року по справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено, що «для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм. Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року по справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21) зазначено, що «обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою. Правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення. Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства».

Європейський суд з прав людини вказує, що «принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником» (MALA v. UKRAINE, № 4436/07, § 48, ЄСПЛ, від 03 липня 2014 року).

У справі, що переглядається: ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 08.05.2023 року відкрито спрощене позовне провадження за позовною заявою ПАТ АБ «Укргазбанк», призначено судове засідання на 22.06.2023 року на 11 год. 00 хв. та встановлено відповідачу 15 (п`ятнадцятиденний строк) з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Матеріали справи не містять супровідного листа суду першої інстанції про направлення ОСОБА_1 копії ухвали Радомишльського районного суду Житомирської області від 08.05.2023 року про відкриття провадження у справі разом із позовною заявою.

З рекомендованого поштового відправлення із штриховим ідентифікаторам №704 вбачається, що поштове відправлення адресоване Радомишльським районним судом ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 отримала ОСОБА_7 .

Вказана відмітка є незрозумілою та не дає можливості встановити її значення. Зокрема, не зазначено, що цим поштовим відправленням на адресу ОСОБА_1 направлено копію ухвали від 08.05.2023 року про відкриття провадження у справі разом із позовною заявою та судову повістку. Крім того, не зазначено ім`я та по батькові особи, якій вручено поштове відправлення та родинний зв`язок між цією особою та ОСОБА_1 , а саме чи є вона членом сім`ї ОСОБА_1 .

Відтак, на момент розгляду справи у суду першої інстанції були відсутні дані щодо вручення ОСОБА_1 копії ухвали від 08.05.2023 про відкриття провадження у справі разом із позовною заявою, судової повістки, внаслідок чого відповідач позбавлений можливості надати заперечення щодо позову та у зв`язку з цим суд першої інстанції не виконав свого зобов`язання стосовно дотримання закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу рівності сторін.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому перебіг позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Зі змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в судовому порядку. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

В постанові Житомирського апеляційного суду від 22.02.2023 у справі №289/839/19, яка є чинною зазначено, що 20 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 .

З матеріалів справи вбачається, що на запит ПАТ «Укргазбанк» №508359/2016 від 09.11.2016, приватний нотаріус Радомишльського районного нотаріального округу Житомирської області Мельниченко Н.М. листом від 17 листопада 2016 року за №628/02-14 повідомив банк, що спадкоємці ОСОБА_2 про наявність претензії кредитора повідомлені, але у добровільному порядку заборгованість, яка утворилася на день позичальника, не погасили.

З огляду на наведене, позивач про порушення свого права довідався 13 грудня 2016 року, коли отримав лист приватного нотаріуса від 17 листопада 2016 року.

Із позовом до суду банк звернувся 11 квітня 2023 року (дата здачі цього позову на пошту), тобто поза межами трирічного строку.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не був повідомлений судом першої інстанції про наявність спору в суді, заявив про застосування строку позовної давності у суді апеляційної інстанції та те, що позов про стягнення заборгованості подано поза межами трирічного строку - 02 вересня 2023 року, колегія суддів дійшла висновку про застосування позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).

З огляду на наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового - про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 4026,00 грн.

Оскільки апеляційна скарга задоволена повністю, то з ПАТ АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4026,00 грн.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 22 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнути з публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 4026,00 грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18 жовтня 2023 року.

Головуючий

Судді