Номер провадження: 22-ц/813/5241/23
Справа № 522/8272/22
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л.М.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

17.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

учасники справи: позивач Дочірнє підприємство «СК-СЕРВІС», відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 24 жовтня 2022 року, ухваленого Приморським районним судом м. Одеси у складі: судді Чернявської Л.М. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Дочірнього підприємства «СК-СЕРВІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

в с т а н о в и в:

У липні 2022 року позивач Дочірнє підприємство «СК-СЕРВІС» звернулося до суду з вказаним позовом, який мотивувало тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири серія та номер: 890, виданого 28.10.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Н.В. За Актом приймання-передачі від 27.10.2008 ДП «СК-СЕРВІС» прийняло на баланс 18-ти поверховий 3-х секційний жилий будинок з вбудованими приміщеннями об`єктів обслуговування, офісним і розважальними центрами, підземною автостоянкою за адресою : АДРЕСА_2 , та здійснює його утримання і надання комунальних послуг.

Посилаючись на порушення відповідачем вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь 50419,91 грн заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення, утримання будинку та прибудинкової території та постачання холодної води за період з 01.10.2020 по 30.04.2022. Також просив стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 481 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2022 року позов Дочірнього підприємства «СК-СЕРВІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задоволено.

Стягнуто ОСОБА_1 на користь Дочірнього підприємства «СК-СЕРВІС» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.10.2020 по 30.04.2022 у сумі 50419 (п`ятдесят тисяч чотириста дев`ятнадцять) гривень 91 копійка.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Дочірнього підприємства «СК-СЕРВІС» 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Дочірнього підприємства «СК-СЕРВІС» 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп. витрат на правничу допомогу адвоката.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 10 січня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду міста Одеси від 24 жовтня 2022 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване заочне рішення суду як ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Доводами апеляційної скарги є те, що з моменту набуття нею на підставі договору купівлі-продажу від 28.10.2019 права власності на квартиру АДРЕСА_3 , вона позбавлена можливості користуватися належним їй нерухомим майном, будь-яких договорів про надання житлово-комунальних послуг із ДП «СК-СЕРВІС» не укладала, оскільки у наведеній квартирі проживають її попередній власник ОСОБА_2 та його неповнолітні діти, а тому вважає, що саме ОСОБА_2 як споживач наданих відповідачем комунальних послуг має обов`язок здійснювати оплату за спожиті житлово-комунальні послуги, і з цих підстав саме він є належним відповідачем у справі.

Також зазначає, що ОСОБА_2 відмовляється звільняти належну їй квартиру та звертається із чисельними позовними заявами про визнання незаконними рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності та відновлення за ним права власності на вказане нерухоме майно. Наразі, в провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувають дві справи за позовом ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію та поновлення права власності № 522/13225/20 та № 522/18222/19, предметом яких є правомірність вибуття належної їй квартири з володіння ОСОБА_2 . Провадження у справі № 522/13225/20 зупинено до набрання рішенням законної сили у справі № 522/18222/19, перегляд якої здійснюється в касаційному порядку, а тому вважає, що наявні підстави для зупинення розгляду справи № 522/8272/22 за позовом ДП «СК-СЕРВІС» до неї до вирішення Верховним Судом справи № 522/18222/19, про що заявити відповідне клопотання її позбавило неналежне повідомлення про слухання теперішньої справи.

У відзиві на апеляційну скаргу Дочірнє підприємство «СК-СЕРВІС» її доводи не визнало, рішення суду як законне та обґрунтоване просило залишити без змін, зазначивши, що ОСОБА_1 з 28.10.2019 по теперішній час є власником наведеної квартири, нею не надано належних та допустимих доказів у підтвердження її доводів щодо неможливості користування майном, а тому обов`язок зі сплати комунальних послуг покладається на неї як власника.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення грошових коштів у розмірі 50 419,91 грн, тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2022, тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV, у редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Частинами другою - четвертою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV передбачено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18.

Статтею 322 Цивільного кодексу України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до змісту частини третьої статті 6, частини першої статті 630 ЦК України, статей 19-21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», умови типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ДП «СК-Сервіс» зареєстровано виконавчим комітетом Одеської міської ради 11.07.2008, про що видано Свідоцтво про реєстрацію юридичної особи бланк серія А01 № 505822 (а.с. 7).

Згідно зі Статутом ДП «СК-Сервіс», затвердженим протоколом зборів засновників 20.06.2008, основними видами його діяльності є надання комунальних послуг, надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій, надання послуг з управління будинками (балансоутримання) тощо.

За Актом приймання-передачі від 27.10.2008, ДП «СК-СЕРВІС» прийняло на баланс 18-ти поверховий 3-х секційний жилий будинок з вбудованими приміщеннями об`єктів обслуговування, офісним і розважальними центрами, підземною автостоянкою за адресою: АДРЕСА_2 , та здійснює його утримання і надання комунальних послуг.

Відповідно Дозволу Головного управління держпраці в Одеській області № 426.17.51 від 11.09.2017 та Ліцензії № 289/А-2017 від 14.04.2017 ДП «СК СЕРВІС» здійснює експлуатацію газовикористовуючого обладнання, займається виробництвом та постачанням теплової енергії та застосовує двоставковий тариф на послуги теплопостачання 18-ти поверхового 3-х секційного жилого будинку з вбудованими приміщеннями об`єктів обслуговування, офісними і розважальними центрами, підземною автостоянкою, що розташований за адресою : АДРЕСА_2 (а.с. 13).

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого 28.10.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Н. В. (а.с. 15-18).

Відповідно до розрахунку ДП «СК-СЕРВІС» сума заборгованості ОСОБА_1 за спожиті послуги з централізованого опалення, утримання будинку та прибудинкової території та постачання холодної води в період з 01.10.2020 по 30.04.2022 складає 50 419, 91 грн (а.с. 8-12).

Відповідачкою наведений розрахунок заборгованості не оспорюється.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідачки на користь ДП «СК-Сервіс» заборгованість за житлово-комунальні послуги у розрахованому позивачем розмірі, суд першої інстанції, із урахуванням вказаних норм матеріального права, виходив із того, що відповідачем, як власником квартири не дотримано обов`язку з утримання належної їй квартири та оплати житлово-комунальних послуг, а непроживання відповідача у квартирі, яка належить їй на праві власності, не звільняє її як власника квартири від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, які були надані позивачем.

Переглядаючи вказане рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Перевіривши доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідачки ОСОБА_1 судом першої інстанції про дату, час та місце розгляду справи на предмет процесуальної можливості ухвалення заочного рішення, апеляційний суд виходить з наступного.

Особа вважається належним чином повідомленою, якщо зафіксовано факт отримання нею судової повістки, її відмови в отриманні повістки з додержанням правил доставки та вручення судових повісток або в засобах масової інформації надруковано оголошення про виклик.

На підставі ст. 280 ЦПК України, суд при проведенні заочного розгляду справи обов`язково повинен перевірити, крім іншого, факт повідомлення відповідача належним чином про дату, час і місце судового засідання.

Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи повинно проводитися відповідно до вимог статей 128-130 ЦПК України.

За приписами статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.

Згідно частини 11 наведеної норми, відповідач, третя особі, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Ухвалюючи заочне рішення, місцевий суд зазначив про можливість розгляду справи у зв`язку з повторною неявкою відповідачки, яка належно повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася, не повідомила про поважність причин такої неявки в судове засідання, не надала відзив на позов, що дає можливість розглянути справу у заочному порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 22 липня 2022 року відкрито провадження у справі і розгляд справи призначений в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 16 вересня 2022 року о 10.45 год, 16 вересня 2022 року розгляд справи було призначено на 24 жовтня 2022 року о 16.15 год.

Будь-яких доказів надіслання судом в передбачений процесуальним законом спосіб судової повістки відповідачці (поштою рекомендованим листом із повідомленням про судове засідання) матеріали справи не містять.

Не можна вважати належним повідомленням відповідачки наявні в матеріалах справи оголошення про виклик особи, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідомо на вказані дати, оскільки хоча судом під час відкриття провадження у справі і було з`ясовано відсутність зареєстрованого у передбаченому законом порядку місця проживання (перебування) відповідачки ОСОБА_1 по Одесі та Одеській області, проте з Договору купівлі-продажу квартири вбачається, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3 є АДРЕСА_4 .

Згідно Інформації з Єдиного державного демографічного реєстру місцем реєстрації відповідачки з 18.12.2019 є АДРЕСА_5 .

За таких обставин висновок суду про можливість застосування до відповідачки її повідомлення про розгляд справи у порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України є помилковим, а довід апеляційної скарги про те, що відповідачка не буда належним чином, у встановленому законом порядку, повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, заслуговує на увагу.

Тому доводи відповідачки щодо порушення судом порядку ухвалення заочного рішення через її неповідомлення належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в ході якого було прийнято оскаржуване рішення, заслуговують на увагу.

Розгляд справи за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, у відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є самостійною підставою для скасування судового рішення.

Переглядаючи вказане судове рішення за доводами апеляційної скарги щодо суті ухваленого рішення, колегія суддів зазначає таке.

На даний час ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , що не спростовується сторонами у справі, а тому відповідно до положень ч. 1 ст. 316 ЦК України на неї й покладається тягар утримання належного їй майна шляхом сплати житлово-комунальних послуг.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у справі № 757/29813/17-ц.

Отже, не ґрунтуються на вимогах закону доводи апеляційної скарги в частині некористування ОСОБА_1 наданими позивачем послугами внаслідок неправомірного проживання у квартирі інших осіб, оскільки наведені обставини не позбавляють власника обов`зку з належного утримання майна, але можуть бути підставою для стягнення із таких осіб грошових коштів за користування спірним майном.

З цих же підстав колегія суддів не знаходить підстав для зупинення провадження у справі до розгляду Верховним Судом цивільної справи № 522/1822/22, предметом розгляду якої є правомірність вибуття спірної квартири з володіння іншої особи, а також з огляду на те, що наведена справа переглянута Верховним Судом, постановою якого від 07 грудня 2022 року судові рішення судів першої та другої інстанції скасовані, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Наразі, до розгляду справу призначено на 26 жовтня 2023 року.

Натомість, відповідачкою 27 вересня 2023 року заявлено про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки нею у самостійному порядку 23 вересня 2023 року сплачено на рахунок ДП «СК-Сервіс» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 50419,91 грн, а також понесені позивачем витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2481,00 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн, на підтвердження чого надано квитанцію.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

З огляду на підхід, який Велика Палата Верховного Суду застосувала у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, Об`єднанана Палата Касаційного Цивільного Суду у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 відступила від висновку, сформульованого у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів: Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18, провадження № 61-2018св19; Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19, провадження № 61-1807св20; Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20, провадження № 61-9658св20, конкретизувавши цей висновок так, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

Оскільки наразі суд апеляційної інстанції переглядає справу як суд першої інстанції внаслідок скасування рішення суду та з`ясував фактичне припинення існування предмета спору, за умови, що між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань, оскільки із платіжного доручення А-банку вбачається, що сплата вказаних сум проведена саме за рішенням 522/8272/22 Приморського р/с м. Одеси, 24.10.2022р. і у розмірі як ціни позову, так і судових витрат у вигляді судового збору та витрат на професійну (правничу) допомогу, то заява відповідачки є обґрунтованою, а провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України підлягає закриттю.

При цьому колегія суддів наголошує, що таке застосування п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України стало можливим саме через допущені судом порушення норм процесуального права, які є самостійною підставою для скасування судового рішення, оскільки в іншому випадку за умови ухвалення рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права добровільне виконання законного і обґрунтованого рішення суду на стадії апеляційного перегляду не свідчило б про відсутність предмету спору саме станом на час ухвалення рішення.

Керуючись ст. 367, 374, 376, п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2022 року скасувати.

Заяву відповідачки ОСОБА_1 про закриття провадження у справі задовольнити.

Закрити провадження у справі за позовом Дочірнього підприємства «СК-СЕРВІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Дата складення повного тексту ухвали - 17 жовтня 2023 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко