Провадження № 2/522/3431/23
12 жовтня 2023 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді - Домусчі Л.В.,
за участю секретаря судового засідання Навроцької Є.І.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ВСТАНОВИВ:
До Приморського районного суду м. Одеси 10.03.2023 року надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 на праві власності належить 128/1000 часток квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 02.08.2022 року. З 23.08.2013 року та до теперішнього часу у вказаній квартирі зареєстрована за місцем проживання ОСОБА_2 , однак відповідачка на даний момент не є власником квартири, була зареєстрована у ній, оскільки є попереднім власником. На теперішній час, відповідачка з 05.06.2015 року у квартирі не мешкає, комунальні послуги не сплачує, з реєстраційного обліку у квартирі добровільно не знялася. Тому позивачка просила суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування вищевказаною квартирою.
Матеріали позову суддя отримала 13.03.2023 року.
До суду 23.03.2023 року надійшла відповідь щодо реєстрації відповідача.
Зазначену відповідь суддя отримала 24.03.2023 року.
Ухвалою суду від 30.03.2023 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 01.05.2023 року.
У підготовче засідання призначене на 01.05.2023 року сторони не з`явилися, 01.05.2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Шкабуро О.В. на електронну адресу суду надав заяву про відкладення.
Розгляд справи відкладено на 05.06.2023 року.
У підготовчому засіданні 22.05.2023 року був присутній представник ОСОБА_1 адвокат Шкабуро О.В., позов підтримав в повному обсязі, зазначивши, що всі докази надані, проти закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляду по суті не заперечував.
ОСОБА_2 у підготовче засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Заяв, клопотань та відзиву на адресу суду не надходило.
Крім того, ОСОБА_2 у судові засідання 01.05.2023 року та 05.06.2023 року була викликана через оголошення у пресі.
Ухвалою суду від 05.06.2023 року по справі закрито підготовче засідання та справу призначено до розгляду по суті на 13.07.2023 року.
У судове засідання призначене на 13.07.2023 року з`явився представник ОСОБА_1 адвокат Шкабуро О.В., просив розглядати справу за відсутності відповідачки. Розгляд справи відкладено на 07.09.2023 року для повторного виклику відповідачки.
У судове засідання призначене на 07.09.2023 року з`явився представник ОСОБА_1 адвокат Шкабуро О.В. Розгляд справи відкладено на 12.10.2023 року.
У судове засідання призначене на 12.10.2023 року сторони з`явилися, від представника ОСОБА_1 адвоката Шкабуро О.В. до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та її представника.
Відповідачка ОСОБА_2 про час, дату та місце судового розгляду була повідомлена належним чином за місцем реєстрації, а також викликана через оголошення у пресі (п`ять разів), причини неявки суду не повідомлено, відзив суду не надавала. Заяв по суті справи також відповідачкою не було надано.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Згідно до п. п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Суд, у зв`язку з неявкою і ненаданням відповідачкою відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачки, згідно ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ст. 268 ЦПК України датою складення цього судового рішення є 18.10.2023 року.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що 02.08.2022 року ОСОБА_3 (дарувальник) за договором дарування передав безоплатно у власність, а ОСОБА_1 прийняла безоплатно у власність 128/1000 часток квартири АДРЕСА_1 , та яка складається в цілому з семи кімнат, загальною площею 193,1 кв.м., житловою площею 136,2 кв.м. Зазначена квартира належала дарувальнику ОСОБА_3 на підставі Договору дарування (а.с. 13-15), посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Нікітюк О.М., 05.06.2015 року, зареєстрованого у реєстрі за № 848.
Договір дарування від 02.08.2022 року був посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Гончаровою С.Ю., зареєстрований у реєстрі за № 277 (а.с. 7-10).
Право власності позивачки на 128/1000 часток квартири АДРЕСА_1 підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.08.2022 року (індексний № 306395831) (а.с. 11).
Таким чином позивачка на момент винесення рішення є власником 128/1000 часток квартири АДРЕСА_1 .
Відповідно до Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № К1-147812-ф/л від 27.09.2022 року за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрована одна особа - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 23.08.2013 року.
З акту про відсутність особи, зареєстрованої в житловому приміщенні від 01.02.2023 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 з 05.06.2015 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно не проживає, про що свідчать сусіди ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 16).
Таким чином суд вбачає, що відповідачка- ОСОБА_2 , з 05.06.2015 року по 01.02.2023 року не проживає у квартирі АДРЕСА_1 .
У відповідності до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.
Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ст. ст. 316, 317,319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Способи захисту права власності передбачені ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України одним із засобів захисту права власності є усунення перешкод у здійсненні власником майна права користування та розпорядження своїм майном.
Тобто власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і має право розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд.
Відповідно з положеннями ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
З договору дарування від 05.06.2015 року вбачається, що ОСОБА_2 разом з ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_3 половину своєї частки власності (від 128/1000 частин) квартири.
Власник, здійснивши відчуження належної йому квартири, передавши її позивачу, втратив право власності на це майно. Повноваження з користування житлом для власника є похідними від титулу власника, а тому разом з втратою права власності припиняється усіх належні йому повноваження, в тому числі й права користування.
При цьому, виникнення права членів сім`ї власника квартири на користування нею та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, законодавством не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника, тому припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім`ї на користування цим майном,
Отже, на підставі наведеного судом встановлено, що відповідачкау зв`язку із припиненням права власності на спірну квартиру, втратила право користування зазначеним нерухомим майном, не проживає в даному будинку з 2015 року, тобто понад 8 років, її особистих речей в будинку немає, при цьому новий власник - позивачка заперечує проти її реєстрацій у даній квартирі.
Факт реєстрації відповідачки порушує право позивачки на вільне розпорядження і користування майном.
Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, крім того, відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Таким чином, оскільки відповідачка у належній позивачу квартирі не проживає без поважних причин понад один рік, не сплачує комунальні послуги, будучи зареєстрованою у ній, що порушує права та законні інтереси позивачки, як власника майна, на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись цим майном, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та визнання ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 1, 3, 15, 16, 316, 317, 319, 321, 328, 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 14, 49, 76-81, 89, 141, 209, 210, 223, 247, 259, 263-265, 268, 280, 282, 353, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання)без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 18.10.2023 року.

Суддя: Домусчі Л.В.