ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 жовтня 2023 року

м. Харків

справа № 642/620/23

провадження № 22-ц/818/1827/23

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» про відшкодування моральної шкоди за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 адвоката Тарасенко Віри Юріївни та Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2023 року, постановлені під головуванням судді Ольховського Є.Б., -

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» про відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди в розмірі 250 000 грн та судові витрати в розмірі 412,50 грн. В іншій частині позову - відмовлено. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 3750 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Тарасенко Віра Юріївна просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні на користь ОСОБА_1 моральної шкоди на суму 742 400,00 грн та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не була врахована ступінь вини власника джерела підвищеної небезпеки щодо забезпечення залізничної колії від нещасних випадків, не врахована чинна практика Верховного Суду з аналогічних питань. Вказує, що загиблий був її сином, після його смерті вона зазнає душевних та моральних страждань, на що судом першої інстанції не було надано належної оцінки.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Українська залізниця» просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2023 року в частині задоволених позовних вимог, в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що вини водія у пригоді, що спричинила смерть ОСОБА_3 , немає. Кримінальне провадження закрито в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Також зазначає, що, на їх думку, у діях загиблого сина позивачки є ознаки суїциду і грубі порушення правил дорожнього руху, невідомо чому він не у встановленому місці у стані алкогольного сп`яніння знаходився на залізничній колії. Також згідно з матеріалами кримінального провадження взагалі неможливо встановити, що смерть сина позивачки спричинена саме наїздом на нього залізничного транспорту. Крім того, в діях АТ «Українська залізниця» не виявлено жодних ознак порушення правил дорожнього руху.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , АТ «Українська залізниця» просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди внаслідок непоправної втрати близької людини (син, який загинув внаслідок наїзду електротранспорту), що підлягає відшкодуванню відповідачем. Та обставина, що шкода спричинена не з вини відповідача, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, та може бути звільнений від такої відповідальності лише у разі спричинення шкоди за наслідками непереборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Обставин непереборної сили або умислу потерпілого судом під час судового розгляду не встановлено. З урахуванням обставин справи, суд на підставі ч.2 ст.1193 ЦК України зменшив розмір відшкодування моральної шкоди та вважав розумним та справедливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 250 000 грн.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідною матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_1 є інвалідом І групи.

21.08.2015 року стався наїзд електропоїздом на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок указаної транспортної події, неповнолітній ОСОБА_3 загинув на місці. Електропоїзд, який належить АТ «Українська залізниця», є джерелом підвищеної небезпеки.

У зв`язку із фактом смертельної дорожньо-транспортної пригоди слідчим слідчого відділу Харківського РВ (з обслуговування Харківського району та м. Люботин) Національної поліції України в Харківській області було відкрито кримінальне провадження № 0003267 від 21.08.2015 року, розпочате за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 276 КК України.

Постановою слідчого відділу Харківського РВ (з обслуговування Харківського району та м. Люботин) Національної поліції України в Харківській області кримінальне провадження №0003267 від 21.08.2015 року закрито 15.11.2021 року у зв`язку з відсутністю у події, що сталась, складу кримінального правопорушення.

У витребуваних матеріалах кримінального провадження є Витяг з ЄРДР про реєстрацію кримінального провадження № 0003267 від 21.08.2015 року про порушення кримінальної справи за ч. 3 ст. 276 КК України, а саме порушення правил безпеки руху або експлуатації залізничного, водного чи повітряного транспорту, якщо вони спричинили загибель людей. Також у даному витязі ЄРДР зазначений короткий виклад обставин, згідно з яким до ЖЕО під номером 11821 занесене повідомлення чергового по ЖД ОСОБА_4 , 1963 р.н. про те, що 21.08.2015 року у нічний час в залізничній колії поблизу зупинки «Жихор» смт. Хорошеве вантажний потяг № 2707 допустив наїзд на невідомого чоловіка. Труп направлено до моргу м. Харкова.

У висновку судово-медичної експертизи № 2386-Дм/15 від 22.08.20215 року зазначений характер травм померлого, який чітко свідчить про характер травм від наїзду електротягу, та що причиною смерті громадянина ОСОБА_5 є несумісна з життям сочетанна тупа травма тіла. Вказані пошкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів, зі значною силою, і могли утворитись в умовах залізничної травми, вказаної в постанові. Характер травм, описаних експертом у постанові, також свідчить про смерть від залізничного транспорту.

Крім того, у висновку експерта зазначено, що відповідно до даних лабораторних та додаткових експертиз, виконаних Харківською судово- медичною лабораторією встановлено, що при судово - токсикологічної експертизи крові від померлого етиловий, метиловий, ізопропіловий, н-пропіловий, ізобутиловий, н - бутиловий, ізоаміловий спирти не встановлені.

Жодних інших доказів чи ознак інших подій кримінального характеру, що могли статися з загиблим, інших злочинів чи ознак суїциду матеріали кримінального провадження не містять. Більш того, кримінальне провадження за ч. 3 ст. 276 КК України було закрите, а не перекваліфіковане за іншою статтею КК України, посилання на ознаки суїциду у діях загиблого у матеріалах кримінального провадження немає.

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилалася на те, що 21.08.2015 року стався наїзд електропоїздом на громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок указаної транспортної події, ОСОБА_3 загинув на місці. Електропоїзд, який належить АТ «Українська залізниця», є джерелом підвищеної небезпеки. Позивачка є рідною матір`ю загиблого. У зв`язку зі смертю свого сина внаслідок наїзду на нього рухомого складу, позивач зазнала сильних душевних та моральних страждань. Страждання полягали у порушені її нормальної життєдіяльності, а тому відчувала та відчуває сильний душевний біль від втрати близької їй людини. Вона перебуває у стані постійного стресу. Зазначає, що є інвалідом І групи, обмежена у своїх фізичних можливостях, пересувається в інвалідному візку, знаходиться у КУ Зміївський геріатричний пансіонат. Моральні страждання, пов`язані зі смертю сина, також погіршили стан її здоров`я. Фактично моральна травма від втрати сина внесла дуже тяжкий вклад у її стан здоров`я. Таким чином, оскільки відповідачем не було забезпечено всіх можливих заходів щодо забезпечення безпеки громадян, зокрема встановлення огорож, парканів, сигналізацій, охорони тощо, та недопущення тяжких наслідків у вигляді загибелі ОСОБА_3 внаслідок наїзду на нього залізничного транспорту, просить стягнути з відповідача на свою користь 992 400,00 грн моральної шкоди.

Згідно вимог ст. 3 Конституції України вбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із загибеллю близької людини.

У п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК).

Частинами 1 та 2 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями ч.3 ст.23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно із ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з ч.1, 2, 5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм судова колегія дійшла таких висновків.

Аналіз положень ст.ст.1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Статтями 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, ст.1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, закон містить указівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Враховуючи, що обставин непереборної сили або умислу потерпілого не встановлено, смерть ОСОБА_3 наступила внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, позивачка є матір`ю загиблого та інвалідом І групи, а тому моральна шкода заподіяна позивачці смертю її сина підлягає відшкодуванню.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд керується положеннями ч.3 ст.23 ЦК України, згідно з якою враховується характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також інші обставини, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілих.

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно із ч.2 ст.1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

При визначенні розміру моральної шкоди судова колегія враховує вимоги розумності та справедливості, встановлені судом обставини, майновий стан відповідачки, глибину та тривалість моральних страждань позивачки, яких вона зазнала внаслідок смерті її сина, характер та тривалість її немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди.

Виходячи з вищевикладеного судова колегія погоджується з тим, що позивачу завдано моральну шкоду, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через передчасну смерть сина, порушенням укладу її життя та соціальних зав`язків.

Також, судова колегія приймає до уваги той факт, що смерть ОСОБА_3 настала внаслідок його грубої необережності, оскільки він знаходився у темний період часу у безпосередній близькості із залізничною колією.

При цьому обставин непереборної силі або умислу потерпілого судом першої інстанції та апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, врахувавши фактичні обставини справи, поведінку потерпілого, характер, глибину і тривалість душевних страждань позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Суд першої інстанції у цій справі встановив, що смерть неповнолітнього ОСОБА_3 настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, позивачка є матір`ю загиблого, а тому моральна шкода, завдана позивачу смертю її сину, підлягає відшкодуванню.

При цьому суд першої інстанції вірно визначив розмір відшкодування моральної шкоди з урахуванням фактичних обставин справи та вимог закону.

Рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Підстав для його зміни або скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Тарасенко Віри ЮріївниАкціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 03 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення складено 18.10.2023 року.