ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7579/23 Справа № 200/3456/19 Суддя у 1-й інстанції - Куцевол В. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Свистунової О.В., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 травня 2023 року про закриття провадження в частині позовних вимог у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Адміністрація Новокодацького району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання малолітніх дітей та відібрання дитини,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 травня 2023 року закрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Адміністрація Новокодацького району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання малолітніх дітей та відібрання дитини в частині позовних вимог щодо визначення місця проживання та відібрання від батька дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 3 а.с. 45-46).

Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 20.07.2023 року подав безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким закрити провадження у справі стосовно обох малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 3 а.с. 52-57).

Інші учасники процесу не скористались своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу суду скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, з огляду на таке.

Так, при постановленні оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції виходив з того, що Ленінським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет спору, а саме вирішено питання щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 та дане рішення набрало законної сили, у зв`язку з чим прийшов до висновку, що провадження у даній справі в частині позовних вимог щодо визначення місця проживання та відібрання від батька дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Вказана підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі №320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) зазначено, що: «згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що «необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору».

Предмет спору це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28 вересня 2023 року у справі №198/219/22.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Відтак, після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги, з тих же підстав або оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 02 березня 2023 року у справі № 480/4772/20.

Частиною першою статті 48 ЦПК України передбачено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивач це особа, на захист суб`єктивних прав і охоронюваних інтересів якої порушено цивільний процес.

Відповідач це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

07.11.2022 року відповідач подав до суду клопотання про закриття провадження у справі (т. 3 а.с. 9).

Дане клопотання обґрунтовано тим, що 05.10.2022 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська винесено рішення з приводу спору між тими сторонами, про той самий предмет спору і з тих самих підстав.

Судом встановлено, що у лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи Орган опіки та піклування Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, Орган опіки та піклування Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав та визначення місця проживання дітей, в якому просив відібрати малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без позбавлення її батьківських прав та передати її батькові; допустити негайне виконання рішення суду в частині відібрання дитини; визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком (т. 2 а.с. 228-230).

У березні 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Адміністрація Новокодацького району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання малолітніх дітей та відібрання дитини, в якому просила визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ; відібрати малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_6 і повернути матері ОСОБА_3 за попереднім місцем проживання, а саме: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 1-6).

Рішенням Ленінського районного суд м. Дніпропетровська від 05.10.2022 року у справі №205/1586/19 визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 , в іншій частині позову відмовлено (матеріали за зустрічним позовом а.с. 12-15, т. 3 а.с. 10-13).

Відмовляючи в іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 суд виходив з того, що визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 , на думку суду, суперечитиме інтересам дитини, оскільки остання проживає на теперішній час з матір`ю, яка турбується про неї та забезпечує усім необхідним для гармонійного розвитку.

Тобто, під час розгляду справи №205/1586/19 в Ленінському районному суді м.Дніпропетровська предметом розгляду було визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 .

Питання щодо визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю у вищевказаній справі не було предметом розгляду.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 31.01.2023 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.10.2022 року залишено без змін (матеріали за зустрічним позовом а.с. 16-20, т. 3 а.с. 30-34).

Відповідно до сайту Судової влади України, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.10.2022 року набрало законної сили 31.01.2023 року.

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком, в якому просив визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком (матеріали за зустрічним позовом а.с. 1-4).

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 березня 2023 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 . Ухвала суду обгрунтована тим, що прийняття поданого ОСОБА_1 зустрічного позову не відповідатиме засадам цивільного судочинства, оскільки фактично спрямована на ініціювання нового судового розгляду позовних вимог щодо яких вже є рішення, що набрало законної сили, а тому суперечитиме принципу правової визначеності (матеріали за зустрічним позовом а.с. 44-45).

Предметом розгляду у справі №200/3456/19, яка перебуває на розгляді у Бабушкінському районному суді м.Дніпропетровська є визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_3 .

А тому, доводи заявника стосовно тотожності позовів у справі №205/1586/19 та у справі №200/3456/19 є помилковими, оскільки у справі №205/1586/19 позивачем був ОСОБА_1 , а відповідачем ОСОБА_3 , а у справі №200/3456/19 позивачем є ОСОБА_3 , а відповідачем ОСОБА_1 . Спір між сторонами у справах №205/1586/19 та №200/3456/19 є визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте, предмет спору є різний, оскільки у справі №205/1586/19 предметом було визначення місця проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 , а у справі №200/3456/19 предметом є визначення місця проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_3 .

Враховуючи вище викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що повторне вирішення спору щодо місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за позовом іншого з батьків, фактично призведе до правової невизначеності та не сприятиме виконанню завдань цивільного судочинства.

Разом з тим, судом першої інстанції в оскаржуванній ухвалі взагалі не наведено обгрунтування щодо нерозгляду клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Бровко О.О. в частині закриття провадження стосовно позовних вимог ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю, оскільки заявником ставилось питання щодо закриття провадження в цілому, тобто, судом першої інстанції фактично розглянуто клопотання не в повному обсязі, що є порушенням процесуального права та є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції/, зокрема, є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, доводи апеляційної скарги частково підтверджують факт порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 379 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 травня 2023 року про закриття провадження в частині позовних вимог скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Свистунова

М.Ю. Петешенкова