Справа № 307/421/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 жовтня 2023 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Кожух О.А., Кондор Р.Ю.,

з участю секретаря: Гусонька З.П..

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 01 березня 2023 року у справі № 307/421/23 (Головуючий: Ніточко В.В.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ТзОВ «Інстафінанс» про визнання кредитного договору недійсним, мотивуючи тим, що 12 квітня 2021 року о 20 год. 03 хв., з телефону НОМЕР_1 надійшов телефонний дзвінок і його спитали про підтвердження ним отримання кредиту. Позивач повідомив, що кредит отримати не бажає, заявки на кредит не подавав та просив більше його не турбувати.

03 липня 2021 року на адресу реєстрації місця проживання позивача прийшло від відповідача попередження про початок процедури примусового стягнення боргу № 2137 від 14 червня 2021 року. Із даного попередження позивач довідався, що згідно з договором № ID 2875921 від 12 квітня 2021 року на його ім`я отримано кредит у ТОВ "Інстафінанс", торгова марка "Дінеро", і станом на 14 червня 2021 року заборгованість за отриманим кредитом становила 6 325,00 грн. зі строком прострочення 19 днів. 16 липня 2021 року позивач звернувся з листом до фінансової компанії ТОВ "Інстафінанс" з проханням про надання копії кредитного договору, за яким був виданий кредит, копію наданих документів, і на який рахунок були відправлені гроші. 26 серпня 2021 року аозивачем була отримана відповідь № 14316 від 17 серпня 2021 року та копія тексту договору кредитної лінії № ID 2875921 від 12 квітня 2021 року, з якого довідався, що нібито ним отримано кредит у сумі 4 200,00 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту 4 561,00 грн.. Із вказаної копії позивач довідався, що вказані ідентифікуючі дані щодо нього (номер телефону та електронна адреса) ніколи йому не належали. Паспортні дані позивач не повідомляв третім особам, як вони стали відомі третім особам він не знає. 26 жовтня 2021 року позивач повторно звернувся до ТОВ "Інстафінанс" з листом про надання запитуваної інформації та належно завірених копій документів щодо отримання кредиту. Позивачем від ТОВ "Інстафінанс" отримано відповідь № 20370 від 18 листопада 2021 року про те, що верифікація позичальника здійснена із використанням методу Bank ID НБУ. Також, позивач отримав витяг з бюро кредитних історій, звідки стало відомо, що 12 квітня 2021 року, в період часу з 19:28:47 по 20:35:45, третіми особами були здійснені заявки на кредит в наступні компанії ІНВЕСТ ФІНАНС, КІФ, МІОЛАН, УКР КРЕДИТ ФІНАНС, ЛІНЕУРА УКРАЇНА, ІНСТАФІНАНС. Крім того позивач довідався, що 12 квітня 2021 року третіми особами було отримано на його ім`я ще один кредит в компанії МІОЛАН на суму 500 грн, але цей кредит був одразу погашений. Також, позивачем було отримано від ТОВ "Інстафінанс" лист від 16 листопада 2021 року б/н з вимогою про погашення заборгованості, яка станом на 16 листопада 2021 року склала 6 325 грн. 00 коп. 21 лютого 2022 року позивачем було подано заяву до поліції по факту вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.182, 189, 335, ч. 1 ст. 190 КК України. Відповідно до Витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань, було відкрито кримінальне провадження 0000103 від 22 лютого 2022 року. У постанові про закриття кримінального провадження від 26 серпня 2022 року зазначено, що в ході досудового розслідування було встановлено, що відповідач не може підтвердити належним чином факт надання йому кредитних коштів компанією, а посилається на недостовірні дані, при складанні договору. Згідно з відповіддю відповідача, наданою в ході кримінального провадження, номер мобільного телефону ( НОМЕР_2 ) та електронна пошта ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за допомогою яких здійснювалось підтвердження для отримання кредитних коштів за договором кредитної лінії № ID 2875921 від 12 квітня 2021 року не належать позивачу. Також, у ході досудового розслідування було отримано від відповідача лист № 4932 від 10 серпня 2022 року, в якому зазначено, що номер картки, на яку перераховані кредитні кошти є НОМЕР_3 , ІР-адреса НОМЕР_4 . Через мережу Інтернет, за допомого сервісу визначення банку за номером картки, було встановлено імовірного емітента картки (додається роздруківка) - Pablic Joint Stock Company Taskombank. Позивач зазначає, що жодного разу клієнтом вказаного банку не був і через мережу інтернет також було встановлено, що користувач за ІР-адресою 178.133.21.1. знаходиться в м. Луцьк Волинської області. Позивач жодного кредиту у відповідача не отримував, жодного наміру вступати з відповідачем у договірні відносини також у нього не було, жодних погоджень істотних умов договору між ним та відповідачем не погоджено, а укладення кредитної лінії № ID 2875921 від 12 квітня 2021 року є результатом шахрайських дій третіх осіб.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив визнати недійсним договір кредитної лінії № ID 2875921 від 12 квітня 2021 року з додатками, який нібито укладений між ОСОБА_1 та ТзОВ «Інстафінанс».

Рішенням Тячівського районного суду від 01 березня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТзОВ «Інстафінанс» про визнання кредитного договору недійсним відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки, підстав передбачених чинним законодавством для відмови у позові відсутні, так як судом розглянуто справу без всебічного та об`єктивного розгляду справи, не надавши належну оцінку наданим ним доказам чим порушено його право на справедливий суд закріплений Конвіенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного висновку.ї

ОСОБА_1 та представник ТзОВ «Інстафінанс» у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені і від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі у зв`язку з неможливістю прибути у судове засідання, а відповідач повідомлений на його електронну адресу про що свідчить довідка про доставку електронного листа і їх неявка не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК україни.

Встановлено, що згідно договору кредитної лінії, додаткової угоди № АМ 5810871 до спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № ID 2875921 від 12 квітня 2021 року, нібито укладених між ТзОВ "Інстафінанс" та ОСОБА_1 , останній нібито отримав кредит у сумі 4 200,00 грн.

Із постанови дізнавача СД Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області від 26 серпня 2022 року відомо, що кримінальне провадження № 0000103 від 22 лютого 2022 року, за ч.1 ст.190 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Підставою для закриття даного кримінального провадження стало в тому числі і те, що відповідач не може підтвердити належним чином факт надання йому кредитних коштів компанією, а посилається на недостовірні дані, при складанні договору.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтереси мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15.

Оскільки, ОСОБА_1 звернувся з вимогою про визнання недійсним договору кредитної лінії, посилаючись на те, що цей договір не підписував, умови його не погоджував і враховуючи те, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню не дійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

За таких обставин, суд першої інстанції встановивши правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду від 01 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено - 13 жовтня 2023 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой