УХВАЛА

Іменем України

"20" жовтня 2023 р. м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду м. Житомира Адамович О.Й., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Антонович Ольги Сергіївни про забезпечення позову в цивільній справі №296/10526/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

До Корольовського районного суду м. Житомира надійшла вищевказана позовна, відповідно до змісту якої позивач просить:

-визнати спільною сумісною власністю подружжя - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобілі: Volkswagen Jetta (2015 року випуску; колір - коричневий, тип авто -легковий, тип кузова - седан - b, об`єм двигуна - 1981, р/н НОМЕР_1 ; номер кузова: НОМЕР_2 ) та Audi Q3 (2017 року випуску; колір - чорний, тип авто - легковий, тип кузова - універсал, об`єм двигуна - 1984; р/н НОМЕР_3 ; номер кузова: НОМЕР_4 );

-визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль Volkswagen Jetta (2015 року випуску; колір - коричневий, тип авто - легковий, тип кузова - седан - b, об`єм двигуна - 1981, р/н НОМЕР_1 ; номер кузова: НОМЕР_2 );

-визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль Audi Q3 (2017 року випуску; колір - чорний, тип авто - легковий, тип кузова - універсал, об`єм двигуна -1984; р/н НОМЕР_3 ; номер кузова: НОМЕР_4 );

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 205026, 97 грн., як різницю між вартістю частки ОСОБА_2 в автомобілі Volkswagen Jetta та вартістю моєї частки в автомобілі Audi Q3, що залишається у власності ОСОБА_2 .

Разом з позовом стороною позивача подано заяву про забезпечення позову, в якій представник просить накласти арешт на спірні автомобілі, оскільки відповідач має намір відчужити їх. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду про поділ майна подружжя.

Дослідивши подану заяву та додані до неї докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Суд враховує позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 21.11.2018 року (справа № 752/6255/18), що при зверненні до суду з заявою про забезпечення позову мають бути надані докази необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Жодних обґрунтованих доводів з підтвердженням їх відповідними доказами стороною позивача не надано, при цьому суд враховує, що надані стороною позивача документи не доводять належність майна станом на день звернення до суду з позовом відповідачу, а тому накладення арешту на таке майно, у випадку його належності іншій особі, буде порушенням та обмеженням прав цієї особи, що є недопустимим.

Враховуючи викладене, суд вважає, що заява заявника ґрунтується на припущеннях і не містить викладу обставин та достатніх доказів щодо наміру та можливості відчуження зазначеного рухомого майна. Сам факт того, що відповідач може розпоряджатися належним йому на праві власності майном не свідчить про те, що ним будуть здійснені дії, в результаті яких при задоволенні позову неможливо буде виконати рішення суду.

Законом чітко визначено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О. Й. Адамович