ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7489/23 Справа № 172/528/23 Суддя у 1-й інстанції - Битяк І.Г. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства "Росток 2020" про стягнення заборгованості з орендної плати, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Фермерського господарства "Росток 2020" про стягнення заборгованості з орендної плати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 03 січня 2014 року між нею та ФГ "Росток", правонаступником якого є ФГ "Росток 2020", укладений договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 010010157. Відповідно до п. 2.1 договору договір оренди укладено на 7 років. Таким чином, термін дії договору закінчився 31 грудня 2021 року. Відповідно до п. 3.1 договору оренди за кожен рік використання землі орендар виплачує орендну плату у грошовій формі в розмірі 4% від вартості земельної ділянки, що становить 3683,28 грн. Сплачується орендна плата один раз на рік не пізніше 20 грудня календарного року, за який вноситься орендна плата. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи. Пунктом 3.2 договору передбачено, що орендна плата по бажанню орендодавця може виплачуватися як у грошовій формі, як у натуральному та і відробітковому вираженні, в поєднанні різних форм орендної плати. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації (п. 3.3 договору). На протязі строку дії договору оренди позивачка отримувала орендну плату у натуральній формі. Жодних додаткових угод і додатків до договору, у яких би сторонами погоджувався перелік продукції, яку має орендар передати орендодавцеві у якості орендної плати, не укладалося. Сторони працювали на довірительних відносинах.

Проте, у останній рік оренди, орендар у повному обсязі не сплатив на користь орендодавця орендну плату. Так, з урахуванням індексації, розмір орендної плати станом на 20 грудня 2021 року становить 11107,48 грн. (період січень 2014 - грудень 2021 року індексується сума 3683,28 грн.). Однак, орендарем у якості сплати орендної плати було надано влітку 2021 року орендодавцю 100 кг цукру, а 20 грудня 2021 року позивачу на картку для виплат (пенсійну карту) надійшла від орендаря сума 2314,22 грн. Отже, всього виплачено 4444,20 грн. Виплату орендної плати у такому ж розмірі підтверджує і ФГ "Росток" у своїй заяві про скасування судового наказу, виданого за заявою позивача у справі №172/141/22. Таким чином, заборгованість орендаря зі сплати орендної плати за 2021 рік становить 6663,28 грн. (11107,48 грн. - 4444,20 грн.). Позивачка не погоджується із твердженнями відповідача, що заявлений період з січня 2014 по грудень 2021 року не може бути врахований у зв`язку з перебігом строку позовної давності, оскільки заявлені нею вимоги стосуються стягнення заборгованості з орендної плати за останній рік оренди, тобто за 2021 рік, а не за період з 2014 по 2021 рік. До розрахунку взяті індекси інфляції з 2014 року, що відповідає приписам п. 3.3 договору оренди, відповідно до якого орендна плата має індексуватися кожного року. Також позивачка зазначає, що відповідач своїми твердженнями намагається підмінити положення договору та тлумачити його на власну користь.

Враховуючи, що відповідачем у повному обсязі не сплачено орендну плату (з урахуванням індексації), ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість з орендної плати у розмірі 6663,28 грн.

Крім того, беручи до уваги, що строк сплати орендної плати настав 20 грудня 2021 року, позивачка вважає за необхідне заявити до стягнення 3% річних за період з 21 грудня 2021 по 24 березня 2023 року у розмірі 251,38 грн., інфляційні втрати за період з січня 2022 року по лютий 2023 року у розмірі 1899,66 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2023 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідачем орендодавцю виплачена орендна плата за 2021 рік у повному обсязі, як того вимагають умови укладеного між сторонами договору оренди землі та нормативно-грошова оцінка належної позивачці земельної ділянки. Врахувавши, що заборгованості із виплати орендної плати у відповідача перед позивачкою відсутня, суд першої інстанції вважав, що відсутні підстави й для стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат. При цьому, суд зазначив, що позивачкою надані розрахунки, в яких вона застосовує не нормативну грошову оцінку, а орендну плату за попередній рік з додаванням суми інфляції. Вказане суперечить вимогам законодавства, зазначеним вище, при розрахунку орендної плати за землю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що їй не в повному обсязі була виплачена орендна плата. Крім того, апелянт вказує, що п.3.3 Договору оренди стосується чітко орендної плати, а не нормативно грошової оцінки землі.

06 жовтня 2023 року на адресу Дніпровського апеляційного суду надійшов відзив Фермерського господарства "Росток 2020", в якому останнє просило рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення без змін, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 03 січня 2014 року між ОСОБА_1 , як власником земельної ділянки, та ФГ «Росток» був укладений договір оренди земельної ділянки площею 4,9350 га, у тому числі: рілля 4,9250 га, кадастровий номер 010010157 строком на 7 років, тобто 31 грудня 2021 року.

Відповідно до п. 3.1 договору оренди за кожен рік використання землі орендар виплачує орендну плату у грошовій формі в розмірі 4 % від вартості земельної ділянки, що становить 3683,28 грн. Сплачується орендна плата один раз на рік не пізніше 20 грудня календарного року, за який вноситься орендна плата. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи.

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації (п. 3.3 договору).

Коригування розміру орендної плати у зв`язку з індексацією нормативної грошової оцінки земельної ділянки здійснюється шляхом складання розрахунку розміру орендної плати, який складається на початок року і є невід`ємною частиною договору оренди земельної ділянки (п. 3.9 договору оренди землі).

Відповідно до п. 289.1 ст. 289 Розділу ІХ «Податок за майно» Податкового кодексу України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Положеннями Закону України «Про оцінку земель» визначено, що грошова оцінка земельних ділянок залежно від призначення та порядку проведення поділяється на два типи: нормативну та експертну. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок - це одна з кількох видів оцінок, передбачених вищезазначеним Законом, основою розрахунку якої є рентний дохід від використання земельної ділянки протягом певного періоду часу.

Нормативну грошову оцінку земельних ділянок проводять юридичні особи, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України «Про землеустрій».

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення проводиться не рідше ніж один раз на 5-7 років, ділянок, розташованих за межами населених пунктів - не рідше ніж один раз на 5-7 років, а ділянок несільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 7-10 років.

Нормативна грошова оцінка, яка використовується для визначення розміру податку та орендної плати, підлягає індексації.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Виходячи зі змісту цього поняття індексацію нормативної грошової оцінки землі доцільно проводити щороку, разом з індексацією всіх грошових виплат громадян, які не мають разового характеру, а також враховуючи положення статті 289 Податкового кодексу України, згідно з якою для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 9 підрозділу 6 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України індекс споживчих цін за 2017-2023 роки, що використовується для визначення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення, застосовується із значенням 100 відсотків.

Значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за 2021 рік становить 1,0.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним Кодексом України, Цивільним Кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (ч. 4 ст. 124 Земельного кодексу України).

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

На підтвердження сплати орендарем орендної плати ОСОБА_1 представником відповідача надана оборотньо-сальдова відомість за 01 січня 2019 - 31 грудня 2021 роки про нарахування і виплату орендної плати, зокрема, за 2021 рік, де зазначено, що ОСОБА_1 нарахована орендна плата в сумі 5520,77 грн. і виплачена після утримання податків та зборів орендна плата в сумі 4444,20 грн..

Встановивши, що відповідачем орендодавцю виплачена орендна плата за 2021 рік у повному обсязі, як того вимагають умови укладеного між сторонами договору оренди землі та нормативно-грошова оцінка належної позивачці земельної ділянки, а також врахувавши, що заборгованості із виплати орендної плати у відповідача перед позивачкою немає, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення заборгованості з орендної плати, 3% річних та інфляційних втрат.

При цьому, суд вірно вказав, що надані позивачкою розрахунки, в яких вона застосовує не нормативну грошову оцінку, а орендну плату за попередній рік з додаванням суми інфляції, суперечать вимогам законодавства, зазначеним вище, при розрахунку орендної плати за землю.

Доводи апелянта в скарзі про те, що їй не в повному обсязі була виплачена орендна плата, а також те, що п.3.3 Договору оренди стосується чітко орендної плати, а не нормативно грошової оцінки землі, - колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на те, що вони зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи та спрямовані на переоцінку доказів у справі. Позивачка на підтвердження заявлених позовних вимог ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не надала належних та допустимих доказів, а тому вказані твердження апелянта є лише його припущеннями, тоді як законне та обґрунтоване рішення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко