Справа № 638/3165/21
Провадження № 2/638/613/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2023 року Дзержинський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Хайкіна В.М.,

за участю секретаря судового засідання: Черкашиної Д.А.,

розглянувши в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовною заявою до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, в якій просить суд: стягнути солідарно з ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» страхове відшкодування за завдані збитки в порядку регресу в розмірі 20000,00 грн., витрати по сплаченому судовому збору в розмірі 2270,00 грн. покласти на відповідачів.

В обгрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що між страховою компанією та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Пряме врегулювання» №021194/4640/0110062 від 30 січня 2018 року. З повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що 28.02.2018 року о 13:22 годині по вул. Дерев`янка, 52 у м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів автомобіля Mitsubishi Outlander, д.н.з НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля ВАЗ 217030, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП вищезазначені автомобілі отримали механічні пошкодження. 01.03.2018 року потерпілий від ДТП звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» із заявою №00252196 про подію, що має ознаки страхового випадку, страховиком було проведено огляд транспортного засобу, про що 13.03.2018 року складено протокол (акт) та замовлено у ФОП ОСОБА_3 оцінку вартості відновлювального ремонту. Згідно звіту ФОП ОСОБА_3 від 10.05.2018 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу складає 61124,89 грн. та вартість матеріального збитку складає 34095,89 грн. 29.07.2018 року складено акт узгодження розміру страхового відшкодування, відповідно до якого сторони погодили та визначили, що розмір страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку становить 20000,00 грн. Як вбачається з страхового акту №252196 від 30 липня 2018 року, виконуючи взяті на себе зобов`язання по договору, страховиком ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» прийнято рішення про визнання вказаної події страховим випадком та виплачено страхове відшкодування в розмірі 20000,00 грн.

Так як позивачем здійснено виплату страхового відшкодування, а цивільно-правова відповідальність відповідача - винуватця ДТП, була застрахована, позивач 09.08.2018 року звернувся до ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» для виплати страхового відшкодування. З листа ПрАТ «УПСК» від 15.10.2018 року про відмову у виплаті стало відомо, що транспортний засіб винуватця в ДТП був застрахований у ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес». Так як позивач, як страховик, виплатив страхове відшкодування потерпілому за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат до нього перейшло право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

В зв`язку з чим, просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача страхове відшкодування за завдані збитки в порядку регресу в розмірі 20000,00 грн.

Відповідач ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» скористалась своїм правом та представником відповідача надано до суду відзив на позовну заяву, в якій в задоволенні позову в частині стягнення із ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» матеріальної шкоди в порядку регресу просить відмовити.

В обґрунтування заперечень проти позовних вимог представником зазначено, що на дату ДТП (28.02.2018 року) транспортний засіб ВАЗ 217030, д.н.з. НОМЕР_2 , був забезпечений за двома договорами обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме: за полісом №АК5302692 від 12.03.2017 року, укладеним з ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес», та за полісом №АМ2755985 від 16.02.2018 р., укладеним з ПрАТ «УПСК». Так як при укладенні полісу №АМ2755985 від 16.02.2018 р., страхувальник ОСОБА_1 не повідомив ПрАТ «УПСК» про те, що транспортний засіб вже є забезпеченим у ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» за полісом №АК5302692 від 12.03.2017 року, то новий договір поліс №АМ2755985 від 16.02.2018 р. з ПрАТ «УПСК», на підставі ч. 1 ст. 989 ЦК України, є нікчемним договором. Недійний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Обов`язок власників наземних транспортних засобів щодо повідомлення страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, закріплено в спеціальному законі, який регулює спірні правовідносини «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Представник позивача унаслідок невірного витлумачення п. 17.3. ст. 17 цього закону дійшов помилкового висновку про можливість укладення та одночасної дії кількох договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відносно одного й того ж самого транспортного засобу, зазначеного в даних договорах. Законом не покладено на страховика обов`язку перевіряти на момент укладення договору наявність іншого чинного договору страхування. Водій ОСОБА_1 невірно визначив зміст норм діючого законодавства України, не вжив усіх належних заходів та не переконався в наявності діючого поліса №АК5302692 від 12.03.2017 року, внаслідок чого уклав без повідомлення про попередньо діючий поліс новий договір №АМ2755985 від 16.02.2018 р. з ПрАТ «УПСК», який на підставі ч. 1 ст. 989 ЦК України є нікчемним.

В зв`язку з чим, просить в задоволенні позовних вимог до ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» відмовити в повному обсязі.

Відповідач ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» скористалась своїм правом та представником відповідача надано до суду відзив на позовну заяву, в якій в задоволенні позову в частині солідарного стягнення із ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» матеріальної шкоди в порядку регресу просить відмовити.

В обґрунтування заперечень проти позовних вимог зазначено, що ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» звернулось до ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» із заявою про регресні вимоги, в якій просила відшкодувати в порядку регресу 20000,00 грн. у зв`язку із завданням збитків власнику застрахованого транспортного засобу Mitsubishi Outlander, д.н.з НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , яке мало місце в результаті ДТП, яка сталася 28.02.2018 року, заяву було отримано ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» 03.12.2019 року. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) у випадку неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого. Даний строк є присічним і поновленню не підлягає. Листом від 05.12.2019 року ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» відмовила у виплаті страхового відшкодування на підставі п.п. 37.1.4. п. 37.1. ст. 37 цього закону в зв`язку з пропуском строку звернення з вимогою про виплату страхового відшкодування.

В зв`язку з чим, просить в задоволенні позовних вимог до ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» відмовити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та його представником адвокатом Платухіною М.А. надано до суду відзив, в якому вона просить суд в задоволенні позову в частині солідарного стягнення із ОСОБА_1 матеріальної шкоди в порядку регресу відмовити.

В обґрунтування заперечень проти вимог позовної заяви зазначено, що дійсно, 28.02.2018 року о 13:22 годині по вул. Дерев`янка, 52 у м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів автомобіля Mitsubishi Outlander, д.н.з НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля ВАЗ 217030, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 ПрАТ «Уніка» було здійснено страхову виплату ОСОБА_2 у розмірі 20000,00 грн. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ВАЗ 217030 була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» за полісом АК 5302692 від 13.03.2017 року та ПрАТ «УПСК» відповідно до поліса АМ2755985 від 06.02.2018 р. Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам внаслідок скоєння дорожньо - транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Діючим законодавством передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи. Нормами ст. 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

В даному випадку ні договором, ні законом солідарний обов`язок ОСОБА_1 не виникає, оскільки у випадку настання страхового випадку відповідальність за виплату страхової суми покладається на страховика - ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» за полісом АК 5302692 від 13.03.2017 року, оскільки вказаний договір було укладено раніше, а тому договір з ПрАТ «УПСК» відповідно до поліса АМ2755985 від 06.02.2018 р. є нікчемним. Доказів протилежного представником позивача суду не надано, в зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.01.2022 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.02.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, призначено судове засідання по справі.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши доводи сторін, викладені у письмових заявах по суті справи, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, в сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до положень, викладених у ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Судом встановлено, що згідно з повідомленням про ДТП (європротоколом) від 28 лютого 2018 року в даній ДТП винною особою є ОСОБА_1 .

Суд визнає європротокол як належний та допустимий доказ у справі, виходячи з наступного.

Так, з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» від 17.02.2011 p., яким внесено зміни та доповнення до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що дозволило учасникам дорожнього руху при скоєнні дорожньо-транспортної пригоди за наявності встановлених п. 33.2 ст. 33 наведеного закону обставин спільно складати повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду («європротокол») без інформування відповідного підрозділу МВС України про її настання.

Так, відповідно до абз. 3 п. 2.11 Правил дорожнього руху, що кореспондуються із п. 33.2 ст. 33 зазначеного вище закону, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортних засобів, зазначених у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови експлуатації таких транспортних засобів особами, відповідальність яких застрахована, відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за умови досягнення згоди водіїв таких транспортних засобів щодо обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та у разі складення такими водіями спільного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду відповідно до встановленого Моторним (транспортним) страховим бюро зразка. У такому випадку водії згаданих транспортних засобів після складення ними зазначеного в цьому пункті повідомлення звільняються від обов`язків, передбачених підпунктами «д» - «є» пункту 2.10 цих Правил.

На виконання Закону України від 17.02.2011, Моторним (транспортним) страховим бюро України встановлено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено протоколом Президії МТСБУ від 11.08.2011 №274/2011 інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (надалі - Інструкція).

Відповідно до вказаної вище Інструкції, у європротоколі зазначаються, зокрема, фактична дата, час та місце настання ДТП, інформація про страхувальника згідно з даними полісу та інше. Виправлення у повідомленні категорично забороняються, та замість зіпсованого бланку заповнюється інший.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`я та/або майну потерпілого.

Як вбачається із повідомлення про ДТП від 28 лютого 2018 року, воно заповнене обома учасниками дорожньо-транспортної пригоди у відповідних частинах, що стосуються інформації про транспортний засіб А та транспортний засіб Б, зазначено у відповідних пунктах дату, час та місце ДТП, наявна схема ДТП, визначені обставини ДТП для пояснення цієї схеми.

Із даного європротоколу вбачається, що 28.02.2018 року о 13:22 годині по вул. Дерев`янка, 52 у м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів автомобіля Mitsubishi Outlander, д.н.з НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля ВАЗ 217030, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП вищезазначені автомобілі отримали механічні пошкодження.

Також, суд зазначає, що відповідно до ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

У зв`язку з тим, що між учасниками ДТП спільно складено Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, отже, водій, винний у вчиненні ДТП, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Згідно Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколу) від 28 лютого 2018 року та схеми, ДТП відбулася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 Правил дорожнього руху.

Отже, Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, складене учасниками ДТП відповідно до норм чинного законодавства України і є належним доказом вини особи, що скоїла ДТП, у зв`язку з чим завдана шкода підлягає відшкодуванню.

Суд за змістом європротоколу встановив обставини скоєння ДТП та особу, відповідальну за заподіяну шкоду.

На виконання умов договору добровільного страхування наземного транспорту від 30.01.2018 №021194/4640/0110062, укладеного між страховиком - ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» та страхувальником - ОСОБА_2 - потерпілою особою в результаті ДТП, яке сталося 28.02.2018 року, на підставі страхового акту №252196 від 30.07.2018 року позивачем виплачено страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 20000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 31 липня 2018 року за №0035245 на суму 20000,00 грн.

Суд також, встановив, що страховик за договором добровільного страхування прийняв спірний європротокол як належний доказ настання страхового випадку і виплатив за ним відшкодування, звернувшись з даним позовом до суду про відшкодування здійснених виплат зі страховика винної особи.

Отже, дослідивши пункти европротоколу, які заповнені учасниками дорожньо-транспортної пригоди та містять інформацію про вказану подію, докази надані страховиком, суд дійшов висновку про наявність страхового випадку.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

13.08.2018 року на адресу ПрАТ « УПСК» надійшла заява за № 22923 ПрАТ СК «Уніка» з вимогою про виплату страхового відшкодування за полісом №АМ2755985 від 16.02.2018 р., укладеним між ПрАТ «УПСК» та ОСОБА_1 .

Листом за вих № 3476/18 від 15.10.2018 року ПрАТ « УПСК» у виплаті страхового відшкодування було відмовлено з-за відсутності для цього правових підстав.

Як встановлено судом, на час скоєння вищевказаної ДТП (28.02.2018 року) цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ВАЗ 217030 ОСОБА_1 , винного в скоєнні вищезазначеної ДТП, була застрахована у ПрАТ «УПСК» відповідно до поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ2755985 від 16.02.2018 р., строк дії з 00 годин 00 хвилин 17.02.2018 року до 16.02.2019 року включно.

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Таким чином, так як цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 , була застрахована на час вчинення ДТП, відшкодування заподіяної забезпеченим транспортним засобом шкоди майну третьої особи (потерпілому) повинен здійснювати страховик в розмірі ліміта відповідальності страховика, а не власник транспортного засобу або винуватець ДТП.

А відповідальність власника транспортного засобу або винуватця ДТП настає лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, у разі якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Відповідно до встановлених судом обставин, відповідальність відповідача ОСОБА_1 щодо відшкодування позивачу ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» матеріальної шкоди в порядку регресу не наступає, в зв`язку з чим заявлені позовні вимоги позивача до ОСОБА_1 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Крім цього, як встановлено судом відповідно до відомостей в єдиній централізованій базі МТСБУ, на дату ДТП (28.02.2018 року) транспортний засіб ВАЗ 217030, д.н.з. НОМЕР_2 (VIN-код: НОМЕР_3 ) був забезпечений за двома договорами обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме:

1). За полісом №АК5302692 від 12.03.2017 року, укладеним між ОСОБА_4 , як страхувальником, та ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес», як страховиком, строк дії з 14 год. 51 хв. 13.03.2017 року до 12.03.2018 року включно.

2). За полісом №АМ2755985 від 16.02.2018 р., укладеним між ПрАТ «УПСК» та ОСОБА_1 , строк дії з 00 годин 00 хвилин 17.02.2018 року до 16.02.2019 року включно.

Відповідно до п. 55.1. ст. 55 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з метою організації обміну інформацією про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності та контролю за його здійсненням створюється єдина централізована база даних, яка містить відомості про чинні та припинені договори обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності , страхові випадки, що мали місце, транспортні засоби та їх власників.

Як зазначено представником відповідача ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» (ПрАТ «УПСК»), при укладенні полісу №АМ2755985 від 16.02.2018 р., страхувальник ОСОБА_1 не повідомив ПрАТ «УПСК» про те, що транспортний засіб ВАЗ 217030, д.н.з. НОМЕР_2 (VIN-код: НОМЕР_3 ) вже є забезпеченим у ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» за полісом №АК5302692 від 12.03.2017 року.

Тоді як, пунктом 3 частини 1 статті 989 ЦК України встановлено обов`язок страхувальника при укладенні договору страхування повідомити страховика про інші договори страхування, укладені щодо об`єкту, який страхується.

Аналогічний обов`язок закріплено в п. 17.3. ст. 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику.

Аналогічні положення містяться в п.п. 2, 3. ч. 1 ст. 21 Закону України «Про страхування», відповідно до якого страхувальник зобов`язаний: при укладанні договору страхування надати інформацію страховикові про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його про будь-яку зміну страхового ризику; при укладенні договору страхування повідомити страховика про інші чинні договори страхування щодо цього предмета договору.

Представник позивача унаслідок невірного витлумачення п. 17.3. ст. 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дійшов помилкового висновку про можливість укладення та одночасної дії кількох договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відносно одного й того ж самого транспортного засобу, зазначеного в даних договорах.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 989 ЦК України, якщо страхувальник не повідомив страховика про те, що об`єкт уже застрахований, новий договір страхування є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Вищезазначені положення відповідають правилам укладення договорів, які передбачають добросовісність сторін, недопущення дій, які могли б порушити права іншої сторони, повідомлення даних, які мають істотне значення для вчинення правочину, узгодження істотних умов, які випливають із вимог закону та є необхідними для з`ясування при укладенні договорів даного виду, тощо.

Обов`язок доказування факту виконання вимог закону щодо повідомлення страховика про наявність іншого чинного договору страхування щодо того ж самого об`єкту лежить саме на страхувальнику, який повинен діяти як добросовісно так і обачно, оскільки відповідні обставини можуть істотно вплинути на можливість укладання договору як таку, на його умови, і, з рештою, на можливість його виконання, адже саме про цивільні права, обов`язки та відповідальність страхувальника йдеться.

Законом не покладено на страховика обов`язку перевіряти на момент укладення договору наявність іншого чинного договору страхування.

Зважаючи на положення ст. 3, 5, 14, 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо мети, об`єкта, обов`язковості та загалом правової природи цього виду страхування, страховик не може відмовити будь-якому страхувальнику в укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Тож, за умови відсутності інших перешкод відповідний договір страхування може бути укладений, однак, ризик, пов`язаний із неповідомленням страховика про наявність іншого чинного договору страхування, який має наслідок - нікчемність другого договору страхування, а відтак, і неможливість виконання цього договору страховиком, несе страхувальник, який не виконав свого обов`язку.

Ураховуючи предмет і умови правового регулювання відносин, що виникають у зв`язку із обов`язковим страхуванням цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, слід констатувати, що йдеться саме про обов`язковість такого страхування. Із укладанням відповідного договору такий обов`язок особи, яка експлуатує відповідний транспортний засіб, є виконаним і до закінчення строку дії цього договору виконання такого обов`язку повторно, шляхом укладення нового договору, законом не передбачено, так як у цьому немає потреби.

Окрім цього, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» жодним чином не пов`язує факт передачі транспортного засобу в управління або у власність іншій особі з умовами дійсності договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, як і не містить припису про необхідність укладання нового договору страхування в таких випадках.

Навпаки, відповідно до ст. 20-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування зберігає чинність до закінчення строку його дії; у разі відчуження забезпеченого транспортного засобу права та обов`язки страхувальника переходять до особи, яка прийняла такий транспортний засіб у свою власність.

Саме тому, зі змісту термінів «страхувальник» та «особи, відповідальність яких застрахована», що передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» слідує, що особами, відповідальність яких застрахована, є не тільки страхувальник, але і інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом.

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Окрім самого факту обов`язковості страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Закон України «Про дорожній рух» (ст. 16) та Правила дорожнього руху (п.2.1.) зобов`язують водія транспортного засобу мати поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За приписами статті 37 Закону України «Про дорожній рух» забороняється експлуатація транспортного засобу без чинного на території України поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Таким чином, з системного аналізу вищенаведених норм Закону України «Про дорожній рух», Правил дорожнього руху, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачаються наступні висновки.

Законодавчі акти в сфері дорожнього руху одночасно з законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зобов`язують водія транспортного засобу бути обізнаним та мати відповідний полі. В цьому аспекті цей обов`язок має самостійну підставу і не перебуває у залежності від статусу водія за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - страхувальника чи особи, відповідальність якої застрахована.

З укладенням власником транспортного засобу з ПрАТ «СК «Юнівес поліса №АК5302692 від 12.03.2017 року була виконана обов`язкова вимога закону щодо страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Після укладення з ПрАТ «СК «Юнівес поліса №АК5302692 від 12.03.2017 року відпали правові підстави для укладення нового договору відносно транспортного засобу ВАЗ 217030, д.н.з. НОМЕР_2 (VIN-код: НОМЕР_3 ), тобто, поліса №АМ2755985 від 16.02.2018 р. з ПрАТ «УПСК».

Закон зобов`язує водія транспортного засобу мати поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, однак закон не зобов`язує водія, що набуває на відповідній правовій підставі право власності або володіння транспортним засобом, укладати новий договір за даним видом обов`язкового страхування. В даному випадку виконання встановленого законом обов`язку - мати поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється іншим шляхом - встановленням перед початком експлуатації транспортного засобу факту наявності діючого полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Таким чином, водій ОСОБА_1 невірно визначив зміст зобов`язуючих норм Закону України «Про дорожній рух», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не вжив усіх належних заходів та не переконався в наявності діючого поліса №АК5302692 від 12.03.2017 року, внаслідок чого уклав без повідомлення про попередньо діючий поліс новий договір №АМ2755985 від 16.02.2018 р. з ПрАТ «УПСК», який на підставі ч. 1 ст. 989 ЦК України є нікчемним.

За змістом ч. 1 ст. 989 ЦК України нікчемність нового договору зв`язується лише наявністю діючого договору щодо об`єкта страхування і жодним чином не передбачає такого положення, що страхувальником за діючим договором страхування та новим договором страхування має бути одна й та ж сама особа, а навпаки, ч. 1 ст. 989 ЦК України обмежується лише вимогою щодо ідентичності об`єкта страхування за двома договорами.

Представник позивача дійшов передчасного висновку про відсутність правових наслідків, що полягають у нікчемності нового договору страхування у випадку неповідомлення страхувальником страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та пред`явив позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу до відповідача ПрАТ «УПСК».

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Статтею 998 ЦК України передбачено, що договір страхування є нікчемним або визнається недійним у випадках, встановлених цим кодексом.

За змістом ч. 1 ст. 989 ЦК України якщо страхувальник не повідомив страховика про те, що об`єкт уже застрахований, новий договір страхування є нікчемним.

Отже, у зв`язку із неповідомленням ПрАТ «УПСК» страхувальником ОСОБА_1 про наявність раніше укладеного поліса №АК5302692 від 12.03.2017 року з ПрАТ «Юнівес», то поліс №АМ2755985 від 16.02.2018 р. укладений з ПрАТ «УПСК» відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 989 ЦК України є нікчемним.

Аналогічні правові висновки про застосування норми права у подібних відносинах викладені у постановах Верховного Суду України від 23.07.2018 року у справі №761/16781/17, від 21.11.2028 року у справі № 759/10739/16-ц, від 15.07.2020 р. у справі № 309/2088/16-ц, які суд враховує при ухваленні даного рішення по цій справі.

Так, за наслідками касаційного розгляду справи №309/2088/16-ц Верховний Суд у постанові від 15.07.2020 р. сформулював правові висновки про те, що «чинне законодавство дозволяє страхувальнику укладати декілька договорів страхування одного об`єкта з різними страховиками. У разі наявності на момент укладення договору страхування іншого чинного договору страхування того ж самого об`єкту від тих самих ризиків, страхувальник зобов`язаний повідомити про це страховика. Невиконання такого обов`язку тягне за собою нікчемність нового договору страхування (постанова Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 759/10739/16-ц (провадження №61-16092св18).

При цьому, обов`язок доказування факту виконання вимог закону щодо повідомлення страховика про наявність іншого чинного договору страхування щодо того самого об`єкта покладається саме на страхувальника, який повинен діяти як добросовісно, так і обачно, оскільки відповідні обставини можуть істотно вплинути на можливість укладення договору, його умови і, з рештою, на можливість його виконання.

Положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на страховика не покладено обов`язку перевіряти на момент укладання договору наявність іншого чинного договору страхування, укладеного страхувальником, який звернувся для обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу.

З огляду на положення статей 3, 5, 14, 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо мети, об`єкта, обов`язковості та правової природи виду страхування, страховик не може відмовити будь-якому страхувальнику в укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Тому, за відсутності інших перешкод, відповідний договір страхування може бути укладений, однак, ризик, пов`язаний із неповідомленням страховика про наявність іншого чинного договору страхування, який має наслідком нікчемність іншого договору, може стосуватись страхувальника, який не виконав свій обов`язок.».

Таким чином позовні вимоги ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» до ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу задоволенню не підлягають.

Крім цього, відповідно п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Пунктом 35.2. статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що до заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Документи, зазначені у підпунктах "а"-"ґ" цього пункту, надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів. Решта документів надаються в оригіналі або належним чином оформленій копії. Належно оформленою копією документа є копія, посвідчена органом, установою чи організацією, що його видала, або нотаріально посвідчена або посвідчена особою, якій подається заява про страхове відшкодування.

Пунктом 36.1. статті 36 вищезазначеного закону передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), однією з яких є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди ( п.п. 37.1.4. п. 37.1. ст. 37 цього закону).

При цьому, зазначений у п.п. 37.1.4. п. 37.1. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним і поновленню не підлягає.

Судом встановлено, що ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» звернулось до ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» із заявою про регресні вимоги, в якій просила відшкодувати в порядку регресу 20000,00 грн. у зв`язку із завданням збитків власнику застрахованого транспортного засобу Mitsubishi Outlander, д.н.з НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , яке мало місце в результаті ДТП, яка сталася 28.02.2018 року (вих. № 671 УП від 27 листопада 2019 року).

Вищевказану заяву про страхове відшкодування ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» було отримано ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» 03.12.2019 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції за № 19/12/03-15 від 03.12.2019 року.

Листом від 05.12.2019 року за вих. № и19/12/05-04 ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» надана вмотивовану відповідь та повідомила про прийняття рішення щодо відмови ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» у виплаті страхового відшкодування на підставі п.п. 37.1.4. п. 37.1. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в зв`язку з тим, що страховик подав заяву про страхове відшкодування більш ніж через рік з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Представником позивача не заперечується, що ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» стало відомо про наявність договору про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АК/5302692), укладеного між ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» та ОСОБА_1 з листа ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» від 15 жовтня 2018 року за вих. № 3476/18, про що представником позивача зазначено в описовій частині позовної заяви.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновків, що оскільки позивач ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» звернувся до відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» із заявою про страхове відшкодування з пропуском річного строку (дата настання дорожньо-транспортної пригоди - 28 лютого 2018 року; дата звернення з заявою про виплату страхового відшкодування - 03 грудня 2019 року), ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» правомірно відмовила йому у виплаті страхового відшкодування. У цьому випадку вимога заявлена про відшкодування майнової шкоди, та річний строк обчислюється з моменту настання події, а саме дорожньо-транспортної пригоди.

Оскільки, зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним і поновленню не підлягає, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі № 336/7752/16-ц, яку суд враховує при ухваленні даного рішення по цій справі.

Таким чином позовні вимоги ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» до ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу задоволенню не підлягають.

Крім цього, предметом даного спору є зворотна вимога страховика до особи, відповідальної за завдану шкоду, про стягнення компенсації страхового відшкодування, виплаченого страхувальнику (потерпілому) за договором добровільного страхування.

При цьому, позивачем (страховиком) заявлено позовні вимоги про солідарне стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу з ОСОБА_1 , ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» та ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес».

Нормами ст. 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик.

При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам внаслідок скоєння дорожньо - транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

В рамках справи, що розглядається за встановлених судом обставин, ані договором, ані вищезазначеним законом «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» солідарний обов`язок ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» та ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» та ОСОБА_1 , не виникає, оскільки у випадку настання страхового випадку відповідальність за виплату страхової суми покладається на страховика.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, в зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог належить відмовити в повному обсязі.

Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, за якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 352 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова.

Повний текст судового рішення складений 13.10.2023 року.

Головуючий: