Справа № 159/2012/23 Головуючий у 1 інстанції: Волкова Ю. Ф.
Провадження № 22-ц/802/931/23 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Шевчук Л.Я.,

з участю секретаря судового засідання Ганжи М.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 липня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення відповідача батьківських прав відносно синів - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вимоги позивача обґрунтовані тим, відповідач є батьком дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народжених сторонами у шлюбі, який було розірвано рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08.12.2015. Діти проживають з позивачем, перебувають на її утриманні. Відповідач вихованням дітей не займається, не провідує синів (не бачив дітей понад три роки), не цікавиться їх здоров`ям, успіхами у навчанні, не проявляє жодної заінтересованості в їх подальшій долі. ОСОБА_2 не піклується про фізичний і духовний розвиток синів, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей; не спілкується з ними, не створює умов для отримання освіти. Всі питання щодо виховання дітей вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку їх батька. Вказане свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по відношенню до синів, що стало причиною звернення позивача до органу опіки та піклування виконавчого комітету Ковельської міської ради. За результатами перевірки заяви позивача органом опіки та піклування сформовано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його синів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Просить позбавити відповідача батьківських прав відносно синів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 липня 2023 року в задоволенні позову відмолено.

В апеляційній скарзі позивача ОСОБА_1 покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 10.02.2006 по 08.12.2015 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08.12.2015. Рішення (а.с. 9, 10).

У шлюбі у сторін народилось двоє спільних дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; прізвище дітей з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 » змінено за заявою позивача на підставі рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради №237 від 12.07.2018 (арк.спр.19), що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 відповідно, виданими повторно 10.12.2019 Ковельським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області (а.с.7,8).

На підставі судового рішення у справі № 159/4902/15-ц ОСОБА_2 з 10.09.2015 сплачує на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказаним судовим рішенням встановлено, що діти після розірвання шлюбу проживають з матір`ю (а.с. 58-59).

Неповнолітні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживають разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом обстеження умов проживання від 04.02.2022 (а.с.11).

Рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області №164 від 12.05.2022 затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_6 та сина ОСОБА_7 (а.с. 18).

Відповідно до довідки №243/1-14 від 18.08.2022 ОСОБА_4 з 01.09.2022 зарахований до Волинського обласного ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою імені Героїв Небесної Сотні (арк.спр.20).Із довідок НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів - ДНЗ» с. Вербка Дубівської сільської ради №5 від 20.01.2020, №7 від 21.01.2020, №37 від 14.02.2022, №38 від 14.02.2022 вбачається, що навчанням та вихованням дітей, займається їх матір ОСОБА_1 , батько дітей - ОСОБА_2 батьківські збори не відвідує, навчанням дітей не цікавиться (арк.спр 14-17).

Відповідач ОСОБА_2 з 15.07.2016 перебуває на посаді помічника чергового ізолятора тимчасового тримання №2 ГУНП у Волинській області (довідка №206/42/01-2023 від 14.06.2023) (а.с.57).

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим 14.07.2015 Управлінням МВС України у Волинській області ОСОБА_2 є учасником бойових дій (а.с. 56).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).

Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

За частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18).

ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав позивач посилалась, зокрема, на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню синів, не приймає участі у їх житті, не забезпечує необхідного утримання дитини, не спілкується з ними.

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду: від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19.

У постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18 зазначено, що, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.

Судом першої інстанції, обґрунтовано встановлено, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази винної поведінки відповідача, як батька, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, які б свідчили про його умисне ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо синів. Відповідач не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки, бажає спілкуватися з дітьми (синами). Матеріальне забезпечення дітей батьком не може свідчити про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

При цьому суд першої інстанції, врахував наявність між сторонами (батьками дітей) певного конфлікту, що також має наслідком обмеження відповідача здійснити заходи щодо виконання своїх батьківських обов`язків відносно синів. Зокрема: в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 вказав, що не бажаючи породжувати конфліктів з бувшою дружиною, мимоволі суттєво зменшив спілкування з синами. Вказував, що з незрозумілих йому причин сини також від нього відсторонили, перестали телефонувати, у розмовах стали стриманішими та напруженими. При цьому відповідач вказав, що бажає залишатись батьком ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та прикладе максимум зусиль для того щоб налагодити відносини з синами.

В свою чергу в судовому засіданні ОСОБА_1 вказала, що позбавлення батьківських прав відповідача викликане бажанням убезпечити в подальшому синів щодо можливих претензій ОСОБА_2 до них ( зокрема: можливого позову про стягнення з них аліментів) та можливість отримання пільг, як дітям позбавленим батьківського піклування.

Судом підставно не взято до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, як недостатньо обґрунтований. Зокрема, у висновку не наведено мотивів про: причин усунення відповідача від утримання та виховання дітей; ставлення дітей до батька та матері до дитини на час складання висновку. Сам по собі висновок про доцільність позбавлення батьківських прав не є достатнім доказом, який беззаперечно підтверджує наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав за відсутності інших належних доказів.

Апеляційний суд зазначає, що висновок органу опіки та піклування є одним із доказів, який відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України суд оцінює у взаємному зв`язку з іншими доказами у справі.

Суд першої інстанції, на підставі правильно оцінених доказів, зробив обґрунтований висновок про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні.

З огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, апеляційний суд погоджується з висновком суду про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що суд у справі, що переглядається, не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у наведених як приклад постановах касаційного суду, оскільки у цих постановах, та у справі, що є предметом перегляду, відмінними є, зокрема, встановлені фактичні обставини.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування у цій частині відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 липня 2023 року залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: