ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 201/8492/18
Провадження № 2/201/1233/2023
РІШЕННЯ

іменем України

19 жовтня 2023 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Федоріщева С.С.,

за участі секретаря судового засідання Максимової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до адвоката Колотила Анатолія Дмитровича про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позовних вимог та правової позиції відповідача.

02.08.2018 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 адвоката Колотила Анатолія Дмитровича про стягнення грошових коштів (т.1 а.с.1).

Позов неодноразово доповнювався та уточнювався, останній раз 18.11.2020 року, в обґрунтування якого позивачка посилається на те, що 20.12.2016 року вона уклала з відповідачем адвокатом Колотило Анатолієм Дмитровичем договір про надання юридичних послуг. Згідно із п. 2.1 позивачка в день укладення договору сплатила відповідачу гонорар в сумі 63000 грн. та 22000 грн. додатково на транспортні витрати. Загальна сума сплаченого гонорару становив 85000 грн. Факт отримання відповідачем вказаних грошей підтверджується також аудіозаписом розмови, де відповідач веде розмову про отримані грошові кошти. У позові позивачка зазначила, що аудіозапис може бути наданий суду в судовому засіданні. Відповідно до п. 3.1. відповідач взяв на себе зобов`язання якісно та своєчасно надати послуги позивачу по захисту її прав та інтересе в правоохоронних органах, прокуратурі, судах різних інстанцій, складати та подавати необхідні правові документи. Строк дії договору був визначений з 20.12.2016 року по 20.12.2017 року. Однак на протязі дії вказаного договору відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, не склав ні одного правового документу, не надав необхідної правової допомоги, не захищав інтереси позивачки ні в прокуратурі, ні в суді, ні в правоохоронних органах. Суму гонорару відповідач не повернув, на телефонні дзвінки не відповідає, на неодноразові звернення позивачки щодо повернення грошей відповідач грошові кошти не повертає. Позивачка направила відповідачу претензію з вимогою повернути грошові кошти по невиконаному договору про надання правової допомоги, що підтверджується наданою копією квитанції про направлення рекомендованого листа, однак відповіді позивачка не отримала. В остаточній редакції позову від 18.11.2020 року позивачка зазначила, що сума основного боргу складає 85000 грн. що складається з боргу за договором у розмірі 63000 грн. та сплати нею відповідачу 22000 грн. на транспортні витрати за цим договором, відсотки з урахуванням встановленого індексу інфляції станом на 08.06.2020 року становлять 32959,16 грн., відсотки з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми станом на 08.06.2020 року становлять 4665,45 грн. Загальна сума позову 122624,61 грн., які позивачка й просить стягнути з відповідача. Крім того, вона просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. та витрати на судовий збір у розмірі 1400 грн. (т.1 а.с.133).

28.10.2019 року відповідач подав до суду відзив на позов, відповідно до якого відповідач позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. При цьому відповідач послався на те, що рукописний текст та підпис в зазначеному договору, зроблений в графі «Адвокат ОСОБА_2 », зроблений не ним. Зазначений договір ним не укладався. Також відповідач зазначив, що він не визнає обставину отримання грошових коштів від позивачки. Щодо наданого позивачем аудіозапису на жорсткому диску, надати пояснення відповідач не може, оскільки всупереч вимогам ст. 175, 177 ЦПК України копію цього доказу він не отримував. Який запис знаходиться на наданому суду диску, йому не відомо. Крім того, відповідач зазначив, що позивачка 05.07.2018 року зверталася до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області із заявою щодо притягнення його, адвоката ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності за невиконання умов зазначеного договору про надання правової допомоги. За результатом проведеною Дисциплінарною палатою КДКА Дніпропетровської області перевірки фактів викладених в заяві ОСОБА_1 , 16.08.2018 року прийнято рішення №25/ДПВ-18, яким відмовлено в порушення дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_2 . Підставою відмови в порушення дисциплінарної справи, стали факти, а саме - повідомлення ОСОБА_1 недостовірних даних у скарзі, відсутність між адвокатом та клієнтом розписки чи квитанції про отримання грошових коштів від скаржника. Не погоджуюсь із рішенням КДКА Дніпропетровської області від 16.08.2018 року №25/ДПВ-18, ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до КДКА Дніпропетровської області, третя особа адвокат Колотило А.Д., про визнання протиправним та скасування рішення. 03.04.2019 року у справі № 0440/7155/18 Дніпропетровським окружним адміністративним судом в задоволенні позову ОСОБА_1 до КДКА Дніпропетровської області, третя особа адвокат Колотило А.Д., про визнання протиправним та скасування рішення відмовлено в повному обсязі. В ході судового розгляду зазначеної справи судом були дослідженні надані позивачем докази (в тому числі договір про надання правової допомоги) вислухані пояснення сторін та третьої особи, та було встановлено що КДКА у Дніпропетровської області дотримано процедури розгляду скарг. Рішення про відмову в порушенні дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_2 прийнято відповідно до ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську дальність», Правил адвокатської етики та регламенту. Доводи ОСОБА_1 про покладання на КДКА обов`язку доказування вини адвоката за відсутністю у скаржника належних доказів та будувати звинувачення адвокату на припущеннях, судом відхилено. Отже, Дніпропетровським адміністративним судом, під час розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до КДКА Дніпропетровської області, третя особа ОСОБА_3 , факт дотримання вимог Закону КДКА Дніпропетровської області при розгляді заяви ОСОБА_1 , був встановлений також через дослідження доказів, наданих позивачем ОСОБА_1 в тому числі й договору про надання правової допомоги від 20.12.2016 року, та надано останньому оцінка як неналежному та недостовірному доказу. Характеризуючи договір про надання правової допомоги як доказ, слід зазначити, що факт укладання договору не може свідчити про передання і отримання коштів за цим договором, оскільки про передання-отримання коштів сторонами договору відповідно до вимог закону можуть свідчити квитанція, чек. Зазначена позиція повністю узгоджується із нормами Закону, а саме із Положенням про форму і зміст розрахункового документу, затвердженого 21.01.2016 року Наказом Міністерства фінансів України №13, та зареєстрованого в МЮУ 11.02.16 за № 220/28350, відповідно до якого до розрахункових документів не відносяться фіскальний чек та розрахункова квитанція (т.1 а.с.81-82).

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Дана позовна заява надійшла до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 02.08.2018 року, та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями була розподілена до розгляду судді Федоріщеву С.С. (т.1 а.с.1-3).

06.08.2018 року ухвалою судді Федоріщева С.С. позовну заяву залишено без руху, оскільки позивачем не було сплачено судовий збір та не додано доказів на підтвердження обставин, зазначених у позовній заяві. Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху було направлено позивачці (т.1 а.с.4-5).

27.08.2018 року позивачка усунула недоліки та ухвалою судді Федоріщева С.С. від цієї ж дати було відкрито провадження у даній цивільній справі, проведення судового засідання призначено на 12:30, 26.12.2018 року, сторонам було направлено судові повістки на адреси, зазначені у позовній заяві та роз`яснено наслідки неявки у судові засідання (т.1 а.с.8-15).

25.09.2018 року до суду повернулося рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідно до якого позивачка ОСОБА_1 , отримала судову повістку та ухвалу про відкриття провадження у справі, а 17.10.2018 року до суду повернулися не врученими повістка та ухвала про відкриття провадження у справі, адресовані відповідачу ОСОБА_2 із приміткою пошти «За закінчення терміну зберігання» (т.1 а.с.16-17).

26.12.2018 року у судове засідання сторони не з`явилися, про причини своєї неявки не повідомили, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 11.00, 28.03.2019 року. Про дату та час наступного засідання на адресу сторін направлені відповідні повістки (т.1 а.с.18-19).

26.02.2019 року до суду повернулося рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідно до якого позивачка ОСОБА_1 , отримала судову повістку, а 17.01.2019 року до суду повернулися не врученими повістка, адресована відповідачу ОСОБА_2 із приміткою «За закінчення терміну зберігання» (т.1 а.с.20-22).

28.03.2019 року у судове засідання сторони не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили. До суду через канцелярію надійшло Доповнення до позовної заяви та диск із аудіозаписом, яким за твердженням позивачки зафіксовано її розмову із відповідачем ОСОБА_2 . Крім того, позивачка подала до суду заяви, відповідно до яких просила допустити до участі у розгляді справи її представників: спочатку адвоката Іванову В.М. а потім - адвоката Чабан А.А. Також, в цей день, 28.03.2019 року до суду надійшло клопотання представника позивачки - адвоката Чабан А.А. про відкладення розгляду справи через необхідність ознайомлення із матеріалами справи та документи на підтвердження її повноважень у даній справі. У зв`язку з наведеним, розгляд справи відкладено на 10.30, 22.05.2019 року. Про дату та час наступного засідання на адресу відповідача направлено відповідну повістку, яка повернулася неврученою поштою із позначкою «за закінченням терміну зберігання» (т.1 а.с.23-38, 48-49, 50-51).

29.03.2019 року до суду надійшло клопотання позивачки про забезпечення позову, яку ухвалою суду була повернуто позивачці через несплату судового збору (т.1 а.с.40-43).

12.04.2019 року до суду з адресного підрозділу надійшло повідомлення про зареєстроване місце проживання відповідача (т.1 а.с.45).

22.05.2019 року відповідач у судове засідання не з`явився, від позивача до суду надійшла уточнена позовна заява, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 15.30, 16.07.2019 року. Про дату та час наступного засідання на адресу відповідача направлено відповідну повістку, яка повернулася неврученою поштою із позначкою «за закінченням терміну зберігання» (т.1 а.с.52-53, 56, 59-60).

16.07.2019 року відповідач у судове засідання не з`явився, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 12.30, 25.09.2019 року. Про дату та час наступного засідання на адресу відповідача направлено відповідну повістку, яка повернулася неврученою поштою із позначкою «за закінченням терміну зберігання» (т.1 а.с.62-66).

25.09.2019 року до суду надійшло клопотання представника відповідача адвоката Биваліна О.В. про відкладення розгляду справи через необхідність ознайомитися із її матеріалами. В цей же день надійшло клопотання про ознайомлення із матеріалам справи від представника позивача адвоката Трегуб Ю.Є. Зважаючи на такі заяви, судове засідання в цей день не відбулося, розгляд справи відкладено на 15.00, 28.10.2019 року. Про дату та час наступного засідання сторони повідомлені під розписку (т.1 а.с.75-76).

28.10.2019 року відповідач у судове засідання не з`явився, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 14.00, 09.12.2019 року. Про дату та час наступного засідання сторони повідомлені під розписку (т.1 а.с.77-80).

28.10.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву з додатками (т.1 а.с.81-87).

05.12.2019 року до суду надійшло клопотання представника позивачки про перенесення розгляду справи через втрату нею зв`язку з позивачкою та неможливістю встановлення її місцезнаходження, оскільки за інформацією правоохоронних органів позивачку затримано за вчинення кримінального правопорушення (т.1 а.с.91-99).

09.12.2019 року у зв`язку з клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено на 12.00, 04.02.2020 року. Про дату та час наступного засідання сторони повідомлені під розписку (т.1 а.с.100-101).

04.02.2019 року до суду надійшла заява представника позивачки адвоката Довгаля С.М. про ознайомлення із матеріалами справи, однак в цей же день, 04.02.2019 року до суду надійшла заява представника позивачки адвоката Трегуб Ю.Є. про залишення позовної заяви без розгляду

11.02.2020 року до суду надійшла заява представника позивачки адвоката Трегуб Ю.Є. про ознайомлення із матеріалами справи, та в цей же день, 11.02.2019 року до суду вона подала до суду заяву про відкликання своєї заяви про залишення позовної заяви без розгляду, а 17.02.2020 року - інформаційну довідку про припинення надання нею позивачці безоплатної вторинної правової допомоги із доданою копією відповідного Наказу Дніпровського місцевого центра з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 12.02.2020 року про прийняття такого рішення. Від іншого представника позивачки - адвоката Довгаля С.М. до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено до 10.30, 09.04.2020 року. Про дату та час наступного засідання представника позивачки повідомлено під розписку, на адресу відповідача направлено повістку (т.1 а.с.111-118).

08.04.2020 року до суду надійшла заява представника позивачки адвоката Довгаля С.М. про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено до 10.30, 09.06.2020 року. Про дату та час наступного засідання на адресу позивачки направлено судову повістку, відповідача ознайомлено під розписку (т.1 а.с.113-122).

03.06.2020 року до суду з`явилася позивачка особисто, яка ознайомилася із матеріалами справи, проте судове засідання, призначене на 09.06.2020 року не відбулося через неявку відповідача, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено до 11.00, 22.09.2020 року. Про дату та час наступного засідання на адресу відповідача направлено судову повістку, яка згодом повернулася до суду неврученою із позначкою «за закінченням терміну зберігання», позивачку про дату та час наступного судового засідання ознайомлено під розписку (т.1 а.с.123-128).

22.09.2020 року до суду з`явився відповідач, позивачка та її представники не з`явилися, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено до 11.00, 18.11.2020 року. Про дату та час наступного засідання на адресу позивачки направлено судову повістку, відповідача про дату та час наступного судового засідання ознайомлено під розписку (т.1 а.с.129-132).

18.11.2019 року до суду від позивачки надійшла уточнена позовна заява, відповідач подав заяву про відкладання розгляду справи через необхідність ознайомлення із уточненими вимогами та підготовки правової позиції, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 10.00, 25.01.2021 року. Про дату та час наступного засідання сторони повідомлені під розписку (т.1 а.с.131-138).

25.01.2021 року відповідач подав до суду клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, та клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 10.30, 23.03.2021 року. Про дату та час наступного засідання на адресу відповідача направлено судову повістку, позивачку про дату та час наступного судового засідання ознайомлено під розписку (т.1 а.с.139-144).

05.03.2021 року до суду надійшла заява позивачки про забезпечення позову, в задоволенні якого ухвалою суду від 09.03.2021 року було відмовлено, про що повідомлено сторони (т.1 а.с.145-153).

23.03.2021 року клопотання про призначення почеркознавчої експертизи було задоволено, провадження по справі зупинено, про прийняте рішення повідомлено сторони (т.1 а.с.160).

07.04.2021 року позивачка подала до Дніпровського апеляційного суду апеляцію на ухвалу про призначення по справі експертизи, у зв`язку з чим справу на вимогу суду апеляційної інстанції направлено для розгляду цієї апеляційної скарги. За наслідками такого розгляду, постановою Дніпровського апеляційного суду від 20.07.2021 року в задоволенні апеляційної скарги позивачки відмовлено, справу повернуто до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (т.2 а.с.161-186).

30.07.2021 року справу спрямовано до експертної установи (т.1 а.с.187).

27.08.2021 року до суду надійшов рахунок на оплату експертних послуг та клопотання експерта про надання вільних та експериментальних зразків почерку та підпису відповідача адвоката Колотило А.Д, з яким 06.09.2021 року ознайомлено позивачку, відповідач же на ознайомлення із цим клопотанням не з`явився (т.1 а.с.188-190).

16.11.2021 року до суду надійшло повідомлення від експертної установи про припинення проведення експертизи через несплату за експертні послуги та невиконання вимог експерта щодо надання зразків почерку та підпису відповідачем (т.1 а.с.195).

06.12.2021 року відповідач надав до суду зразки свого почерку та підпису, справу вдруге спрямовано до експертної установи для проведення експертизи (т.1 а.с.198-200).

23.12.2021 року з експертної установи до суду надійшло клопотання експерта про надання додаткових доказів щодо зразків підпису та почерку відповідача ОСОБА_2 та рахунок на оплату експертних послуг. Відповідача ОСОБА_2 було ознайомлено під підпис із вимогами експерта 20.01.2022 року (т.1 а.с.201-205).

19.04.2022 року справу повернуто експертною установою до суду через неможливість виконання ухвали про проведення експертизи у зв`язку із невиконанням вимог експерта щодо надання додаткових зразків почерку та підпису відповідачем ОСОБА_2 та несплатою ним витрат на проведення експертизи згідно виставленого рахунку, та зазначено, що зі свого боку позивачка виконала вимогу щодо надання на дослідження оригіналу договору про надання юридичних послуг від 2012.2016 року (т.1 а.с.214).

21.04.2022 року провадження по справі поновлено, розгляд справи призначено на 10.00, 20.06.2022 року. Про дату та час наступного засідання на адресу сторін направлено судові повістки, які повернулися до суду не врученими із позначкою пошти «адресат відсутній за місцем проживання» - стосовно позивачки, та «за закінченням терміну зберігання» - відносно відповідача. Крім того, судову повістку позивачці направлено також на її електронну адресу, зазначену у позовній заяві, та цей документ доставлено до електронної скриньки ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.215-221).

20.06.2022 року сторони до суду не з`явилися, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 10.30, 16.09.2022 року. Про дату та час наступного засідання на адресу сторін направлено судові повістки, які повернулися до суду не врученими із позначкою пошти «за закінченням терміну зберігання». Крім того, судову повістку позивачці направлено також на її електронну адресу, зазначену у позовній заяві, та цей документ доставлено до електронної скриньки ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.222-224, 227-230).

16.09.2022 року сторони до суду не з`явилися, у зв`язку з чим судом постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України через повторну неявку позивача (т.1 а.с.231-234).

27.09.2022 року позивачка звернулася до Дніпровського апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду від 16.09.2022 року (т.1 а.с.239-240).

01.02.2023 року постановою Дніпровського апеляційного суду ухвалу від 16.09.2022 року про залишення позову без розгляду скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження її розгляду (т.1 а.с.265-268).

08.02.2023 року протоколом автоматичного розподілу справ між суддями справу розподілено до розгляду раніше визначеному у цій справі судді Федоріщеву С.С. (т.2 а.с.2).

09.02.2023 року розгляд справи призначено на 11.30, 07.03.2023 року. Про дату та час наступного засідання на адресу сторін направлено судові повістки засобами поштового зв`язку. Крім того, судову повістку позивачці направлено також на її електронну адресу, зазначену у позовній заяві, та цей документ доставлено до електронної скриньки ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того, сторонам направлено SMS-повідомлення на номери телефонів, які вони неодноразово зазначали у своїх документах, поданих раніше до суду, та ці SMS-повідомлення надійшли на зазначені номери телефонів 09.02.2023 року (т.2 а.с.3-6).

07.03.2023 року сторони до суду не з`явилися, позивачка надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, відповідач ніяких заяв до суду не надіслав, про причини своєї неявки суд не повідомив, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 10.00, 14.04.2023 року. Про дату та час наступного засідання на адресу сторін направлено судові повістки засобами поштового зв`язку (при цьому повістка, адресована відповідачу, в подальшому, - 05.04.2023 року повернулася до суду не врученою із приміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою»). Крім того, судову повістку позивачці направлено також на її електронну адресу, зазначену у позовній заяві, та цей документ доставлено до електронної скриньки ІНФОРМАЦІЯ_4 . Крім того, сторонам направлено SMS-повідомлення та в додаток «Вайбер» на номери телефонів, які вони неодноразово зазначали у своїх документах, поданих раніше до суду, та ці повідомлення надійшли на зазначені номери телефонів 07.03.2023 року (т.2 а.с.8-11а).

13.04.2023 року до суду надійшла заява відповідача про перенесення судового засідання, призначеного на 14.04.2023 року через поганий стан його здоров`я (т.2 а.с.16).

14.04.2023 року сторони до суду не з`явилися, у зв`язку з чим, враховуючи заяву відповідача про перенесення розгляду справи від 13.04.2023 року, розгляд справи відкладено на 11.30, 17.05.2023 року. Про дату та час наступного засідання на адресу сторін направлено судові повістки засобами поштового зв`язку. Крім того, судову повістку позивачці направлено також на її електронну адресу, зазначену у позовній заяві, та цей документ доставлено до електронної скриньки ІНФОРМАЦІЯ_5 . Крім того, сторонам направлено SMS-повідомлення та в додаток «Вайбер» на номери телефонів, які вони неодноразово зазначали у своїх документах, поданих раніше до суду, та ці повідомлення надійшли на зазначені номери телефонів 14.04.2023 року (т.2 а.с.17-21).

15.05.2023 року до суду надійшла заява відповідача про перенесення судового засідання, призначеного на 17.05.2023 року через поганий стан його здоров`я, до якої додано довідку про його перебування на стаціонарному лікуванні з 15.05.2023 (т.2 а.с.23-24).

16.05.2023 року від позивачки до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність (т.2 а.с.22).

17.05.2023 року сторони до суду не з`явилися, у зв`язку з чим, враховуючи заяву відповідача про перенесення розгляду справи від 17.05.2023 року, розгляд справи відкладено на 10.30, 16.06.2023 року. Про дату та час наступного засідання на адресу сторін направлено судові повістки засобами поштового зв`язку. Крім того, судову повістку позивачці направлено також на її електронну адресу, зазначену у позовній заяві, та цей документ доставлено до електронної скриньки ІНФОРМАЦІЯ_6 . Від позивачки 31.05.2023 року надійшла заява про відеоконференції, в задоволенні якої відмовлено. 05.06.2023 року позивачка подала заяву про розгляд справи у її відсутність (т.2 а.с.25-31).

16.06.2023 року відповідач подав до суду клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку із його хворобою (т.2 а.с.32).

16.06.2023 року сторони до суду не з`явилися, у зв`язку з чим, враховуючи заяву відповідача про перенесення розгляду справи від 16.06.2023 року, розгляд справи відкладено на 11.30, 08.09.2023 року. Про дату та час наступного засідання на адресу сторін направлено судові повістки засобами поштового зв`язку. При цьому повістка, адресована відповідачу, в подальшому, - 05.04.2023 року повернулася до суду не врученою із приміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (т.2 а.с.33-40).

08.09.2023 року сторони до суду не з`явилися, позивачка подала заяву про розгляд справи її відсутність, відповідач подав заяву про перенесення розгляду справи у зв`язку із його хворобою. Розгляд справи відкладено на 10.45, 12.10.2023 року. Про дату та час наступного засідання на адресу сторін направлено судові повістки засобами поштового зв`язку (т.1 а.с.47-48).

12.10.2023 року до суду з`явилися сторони, по справі завершено проведення підготовчих дій та розгляд справи по суті призначено на 19.10.2023 року. Цю дату узгоджено із сторонами як зручну для них. Про дату судового засідання сторони повідомлені під розписку (т.1 а.с.50-52).

19.10.2023 року відповідач до суду не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, ніяких заяв та повідомлень до суду від нього не надходило. Від позивачки до суду надійшла письмова заява, у якій вона підтримала свої позовні вимоги та наполягала на винесенні рішення по справі, посилаючись на порушення розумних строків її розгляду та відсутність законних підстав для відкладення розгляду справи.

Поряд з цим, 18.10.2023 року до суду надійшла заява адвоката Биваліна Олександра Вікторовича, який у цій заяві називає себе представником відповідача, та просив перенести судове засідання у зв`язку із зайнятістю в іншому процесі.

Надаючи оцінку заяві адвоката Биваліна Олександра Вікторовича, суд бере до уваги той факт, що відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у справі «Бартая проти Грузії» (заява №10978/06), відмова суду перенести засідання за клопотанням адвоката, що брав участь у іншому процесі, та розгляд справи без захисника є порушенням ст. 6 (право на справедливий суд) Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Водночас, з наданих в розпорядження суду документів випливає, що згідно до п.4.2. Договору про надання правової допомоги від 25.09.2019 року, укладеного між відповідачем та адвокатом Биваліним Олександром Вікторовичем, його дія припиняється через один рік з дня його укладення. Інших документів, якими б підтверджувалися повноваження адвоката Биваліна Олександра Вікторовича як представника відповідача у даній справі на теперішній час, в розпорядження суду не надано.

За таких умов, суд не може прийняти до уваги заяву адвоката Биваліна Олександра Вікторовича від 18.10.2023 року щодо перенесення судового засідання у зв`язку із зайнятістю в іншому процесі.

Натомість, відповідно до приписів ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В даному випадку, виключення з цього законодавчого припису, передбачені, зокрема, у ч.2 ст.223 ЦПК України, під які б підпадала процесуальна ситуація, що склалася станом на 19.10.2023 року відсутні. Проте, відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість винесення даного рішення 19.10.2023 року, а враховуючи приписи ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Фактичні обставини встановленні судом.

Позивачка стверджує, що 20.12.2016 року вона уклала з відповідачем адвокатом Колотило Анатолієм Дмитровичем договір про надання юридичних послуг (т.1 а.с.11).

Згідно із п. 2.1 цього Договору позивачка в день укладення договору позивачка сплатила відповідачу гонорар в сумі 63000 грн. та 22000 грн. додатково на транспортні витрати. Загальна сума сплаченого гонорару становить 85000 грн. Факт отримання відповідачем вказаних грошей позивачка підтверджує також аудіозаписом розмови, де відповідач веде розмову про отримані грошові кошти. Цей аудіозапис наданий суду та приєднаний до матеріалів справи. Відповідно до п. 3.1. Договору відповідач взяв на себе зобов`язання якісно та своєчасно надати послуги позивачу по захисту її прав та інтересе в правоохоронних органах, прокуратурі, судах різних інстанцій, складати та подавати необхідні правові документи. Строк дії Договору був визначений з 20.12.2016 року по 20.12.2017 року. Однак, за твердженням позивачки, на протязі дії вказаного Договору відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, не склав ні одного правового документу, не надав необхідної правової допомоги, не захищав інтереси позивачки ні в прокуратурі, ні в суді, ні в правоохоронних органах. Суму гонорару відповідач не повернув, на телефонні дзвінки не відповідає, на неодноразові звернення позивачки щодо повернення грошей відповідач грошові кошти не повертає. Позивачка направила відповідачу претензію з вимогою повернути грошові кошти по невиконаному договору про надання правової допомоги, що підтверджується наданою копією квитанції про направлення рекомендованого листа, однак відповіді позивачка не отримала. В остаточній редакції позову від 18.11.2020 року позивачка зазначила, що сума основного боргу складає 85000 грн. що складається з боргу за договором у розмірі 63000 грн. та сплати нею відповідачу 22000 грн. на транспортні витрати за цим договором, відсотки з урахуванням встановленого індексу інфляції станом на 08.06.2020 року становлять 32959,16 грн., відсотки з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми станом на 08.06.2020 року становлять 4665,45 грн. Загальна сума позову 122624,61 грн., які позивачка й просить стягнути з відповідача. Крім того, вона просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. та витрати на судовий збір у розмірі 1400 грн. На підтвердження факту отримання відповідачем зазначеної суми коштів позивачка надала диск з аудіозаписом їх розмови з цього приводу (т.1 а.с.25).

Як згадано вище, відповідач у своєму відзиві на позов, позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. При цьому відповідач послався на те, що рукописний текст та підпис в зазначеному договору, зроблений в графі «Адвокат ОСОБА_2 », зроблений не ним. Зазначений договір ним не укладався. Також відповідач зазначив, що він не визнає обставину отримання грошових коштів від позивачки. Щодо наданого позивачем аудіозапису на жорсткому диску, надати пояснення відповідач не зміг.

Крім того, судом встановлено, що позивачка 05.07.2018 року зверталася до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області із заявою щодо притягнення відповідача адвоката ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності за невиконання умов зазначеного договору про надання правової допомоги. За результатом проведеною Дисциплінарною палатою КДКА Дніпропетровської області перевірки фактів викладених в заяві ОСОБА_1 , 16.08.2018 року прийнято рішення №25/ДПВ-18, яким відмовлено в порушення дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_2 . Підставою відмови в порушення дисциплінарної справи - недостовірні дані у скарзі, з якими не згоден адвокат Колотило А.Д., відсутність аудіозапису факту передачі коштів, відсутність розписки про отримання грошових коштів від скаржника (т.1 а.с.86-87).

Не погоджуюсь із рішенням КДКА Дніпропетровської області від 16.08.2018 року №25/ДПВ-18, ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до КДКА Дніпропетровської області, третя особа адвокат Колотило А.Д., про визнання протиправним та скасування рішення. 03.04.2019 року у справі № 0440/7155/18 Дніпропетровським окружним адміністративним судом в задоволенні позову ОСОБА_1 до КДКД Дніпропетровської області, третя особа адвокат Колотило А.Д., про визнання протиправним та скасування рішення відмовлено. Дане рішення позивачка намагалася оскаржити, але безуспішно, та воно набрало законної сили (т.1 а.с.83-85).

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Висновки суду.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Предметом спору у даній справі є факт укладання між сторонами договору про надання позивачці правової допомоги відповідачем, який є адвокатом, виконання останнім умов цього договору, та стягнення з відповідача на користь позивачки грошових коштів, сплачених нею за цим договором. За таких обставин, слід не тільки встановити факт укладення цього договору, а й витлумачити його зміст з огляду на його правову природу.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, 06.12.2007 року).

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України), що є універсальним регулятором приватних відносин покликаних забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що: «…у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право, обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

В даному випадку, на підтвердження наявності правовідносин з відповідачем, як з адвокатом, позивачка надала суду копію Договору про надання юридичних послуг від 20.12.2016 року (а.с.11).

Заперечуючи проти факту укладання цього договору, відповідач просив призначити судову почеркознавчу експертизу, та це клопотання судом було задоволено і справа двічі направлялася експерту для її проведення. Однак, обидва рази експертизу проведено не було через несплату відповідачем коштів за експертні послуги та ненадання ним необхідної кількості зразків свого почерку та підпису для порівняння під час проведення експертизи, в той час як позивачка на вимогу експерта надала для експертного дослідження оригінал зазначеного договору.

Надаючи оцінку причинам, з яких експертиза проведена не була, суд враховує вимоги ст.109 ЦПК України, відповідно до якої у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

За таких умов, враховуючи процесуальну поведінку сторін після призначення по справі зазначеної експертизи, зокрема, причини, з яких вона проведена не була, на підставі ст.109 ЦПК України суд визнає факт укладення згаданого Договору про надання юридичних послуг від 20.12.2016 року між сторонами та доходить до висновку про те, що цей Договір між ними дійсно був укладений. При цьому суд звертає увагу на те, що за цим Договором позивачка ОСОБА_1 має статус Клієнта, а відповідач ОСОБА_2 має статус Адвоката, що вказує на наявність між сторонами правовідносин, які, окрім відповідних норм цивільного законодавства, додатково регулюються нормами Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», «Правилами адвокатської етики», нормами процесуальних Кодексів тощо.

Відповідно до пункту 2.1. зазначеного Договору про надання юридичних послуг від 20.12.2016 року, оплату гонорару Адвоката проведено Клієнтом в день укладення договору в сумі 63000 грн та 22000 грн. додатково на транспортні витрати.

Водночас, пунктом 3.1. цього Договору визначено, що Адвокат зобов`язується якісно та своєчасно надавати послуги Клієнту щодо захисту його прав та інтересів в правоохоронних органах, прокуратурі, судах різної юрисдикції, складати та подавати необхідні правові документи. При цьому, відповідно до п.4.1. Договору, строк його дії встановлений з 20.12.2016 року по 20.12.2017 року.

Відповідач же не тільки не надав суду жодних доказів стосовно виконання ним умов згаданого Договору в зазначений період, але й заперечуючи факту укладення цього договору з позивачкою, тим самим і підтверджує, що жодних дій, спрямованих на виконання умов цього договору, передбачених, зокрема, у пункті 3.1., він не вчиняв. Також відповідач наполягає на тому, що грошових коштів за цим Договором від позивачки він не отримував.

Водночас, окрім згаданої умови Договору щодо передачі позивачкою грошових коштів відповідачу у день його укладення, передбаченої пунктом його 2.1., позивачка, на підтвердження факту передачі грошових коштів відповідачу, надала в розпорядження суду ще й диск із аудіозаписом розмови двох осіб різної статі, що був прослуханий судом, та з якої випливає, що співрозмовник чоловічої статі, якого жінка на цьому аудіозапису називає « ОСОБА_4 » підтверджує факт отримання зазначених грошових коштів за обіцянку надати їй юридичні послуги (т.1 а.с.25).

Надаючи оцінку зазначеному доказу, який за своєю природою відноситься до категорії електронних доказів, суд враховує правову позицію Верховного Суду з цього приводу, викладену в його постанові від 30.08.2023 року по справі №487/4650/21, де Суд зазначив наступне:

«Згідно із частиною другою статті 76 ЦПК України одними і засобів, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, що мають значення для вирішення справи, є електронні докази.

Відповідно до частин першої, другої статті 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

У Керівництві «Електронні докази в цивільному та адміністративному процесі», ухваленому Комітетом міністрів Ради Європи 30 січня 2019 року зазначено, що електронні (цифрові) докази можуть бути у формі тексту, відео, фотографій чи аудіозаписів.

Такі дані можуть бути отримані за допомогою різних способів та з різних джерел, наприклад мобільних телефонів, веб-сторінок, бортових комп`ютерів або GPS-реєстраторів (у тому числі відомості, що перебувають поза контролем сторони).

Тобто сутнісний зміст поняття електронного доказу включає в себе будь-яку інформацію в цифровій формі, що має значення для розгляду справи.

При цьому головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис, фотографії) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення. Електронний файл із відеозаписом обставин події, фотографіями, зафіксований на оптичному диску, є оригіналом (відображенням) електронного документа, а тому такий диск є самостійним джерелом доказів, похідним від інформації, що зберігається на комп`ютері в електронному вигляді (Постанова Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі № 751/6069/19 (провадження № 51-1704км20)).

Диск з відеозаписом, фотографіями є оригіналом електронного доказу, а відтак не вимагає наявності електронного підпису (Постанова Верховного Суду від 11 січня 2023 року у справі № 924/1234/21).

Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму (частина перша статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

У преамбулі «базові принципи» Керівництва зазначено, що електронні докази повинні оцінюватися так само, як і інші види доказів, зокрема, щодо їх прийнятності, автентичності, точності та цілісності. Обробка електронних доказів не повинна бути невигідною для сторін або надавати несправедливу вигоду одній із них.

Важливим є дотримання принципу недискримінації при дослідженні електронних доказів, що означає, що суди не повинні відмовляти в прийнятті електронних доказів і не повинні заперечувати їх юридичну силу лише тому, що вони зібрані та/або подані в електронній формі. Суди не повинні заперечувати юридичну силу електронних доказів лише через відсутність вдосконаленого, кваліфікованого або подібного захищеного електронного підпису. Сторонам має бути дозволено подавати електронні докази в оригінальному електронному форматі без необхідності надання роздруківок (пункти 6, 7, 9 Керівництва)». Європейський суд з прав людини, у справі «Жвавий проти України» від 20.09.2022 року, стосовно аудіозапису розмови, наданому стороною, зазначив у п.12: «Крім того, з клопотань заявника до судів під час провадження про захист честі та гідності вбачається, що він намагався надати підтверджуючі докази для своїх обвинувачень проти К.В., вимагаючи від судів викликати певних свідків, і надав аудіозапис стверджуваної розмови із суддею. Але ніщо не свідчить про те, що національні суди звернули увагу на клопотання заявника; натомість вони, вочевидь, вважали їх такими, що не мали стосунку до справи».

Обов`язок суду брати до уваги аудіозапис розмови, наданий стороною, підтверджено й Великою Палатою Верховного Суду у справі №2318/1249/2012 при перегляді за виключними обставинами ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 серпня 2012 року, ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 30 липня 2012 року та рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 травня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_5 до заявника про визнання інформації недостовірною та стягнення моральної шкоди. Так у п.60 своєї постанови від 23.11.2022 року в зазначеній справі, Велика Палата Верховного Суду виснувала: «На думку ЄСПЛ, із клопотань заявника до судів під час провадження про захист честі та гідності вбачається, що він намагався надати підтверджуючі докази для своїх обвинувачень проти позивача, вимагаючи від судів викликати певних свідків, і надав аудіозапис стверджуваної розмови із суддею. Проте ніщо не свідчить, що національні суди звернули увагу на клопотання заявника; натомість вони, вочевидь, вважали їх такими, які не мали стосунку до справи (§ 12 рішення ЄСПЛ). З огляду на те, що Велика Палата Верховного Суду неповноважна вчиняти дії, спрямовані на усунення означених порушень, такі дії має вчинити суд першої інстанції під час нового розгляду справи».

Наведене вказує на те, що наданий стороною аудіозапис розмови як доказ певного факту, про який вона стверджує, не може бути проігнорований судом та має враховуватися як належний та допустимий доказ, якщо належність та допустимість такого доказу не спростована іншою стороною у визначений законом спосіб.

В даному ж випадку, відповідач, заперечуючи факт отримання ним грошових коштів від позивачки, своїм правом на проведення фоноскопічної (фонетичної) експертизи зазначеного аудіозапису не скористався, його автентичність не спростував, у зв`язку з чим суд приймає до уваги пояснення позивачки про те, що розмова, зафіксована на цьому аудіозапису, дійсно відбулася між нею та відповідачем, та цей аудіозапис є належним і допустимим доказом факту отримання останнім від позивачки грошових коштів за Договором про надання правової допомоги, укладеним між цими особами.

Доходячи до такого, суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 25.08.2020 року у справі № 553/1268/15-ц щодо визнання аудіозапису достатнім та правомірним речовим доказом, де Суд зазначив наступне:

«Відповідно до пункту 4 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода у наданні суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Системний аналіз наведених процесуальних норм дозволяє дійти висновку, що кожна сторона зобов`язана вжити заходів та надати докази на підтвердження тієї обставини, на яку вона посилається як на підставу для задоволення вимоги чи навпаки на заперечення існування такі обставини, а суд, виходячи з наданих сторонами доказів здійснює їх оцінку».

Надаючи оцінку вищезгаданим доказам, наданим відповідачем, а саме: рішенню КДКА Дніпропетровської області від 16.08.2018 року №25/ДПВ-18 та рішенню Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.04.2019 року у справі №0440/7155/18 щодо оскарження цього рішення КДКА, суд виходить з наступного.

Рішенням КДКА Дніпропетровської області від 16.08.2018 року №25/ДПВ-18 було відмовлено в порушенні дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_2 з підстав заперечення останнім факту підписання Договору з позивачкою, а також через те, що цей Договір не відповідає вимогам ч.1 ст.26, ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», має граматичні та стилістичні помилки. Крім того, заявницею не надано будь-яких доказів, а саме аудіозапису її розмови з адвокатом щодо отримання ним коштів.

Однак такі висновки КДКА Дніпропетровської області під час розгляду даної справи спростовані вищезгаданими доказами у їх сукупності.

Що ж стосується рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.04.2019 року у справі № 0440/7155/18, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до КДКА Дніпропетровської області, третя особа адвокат Колотило А.Д., про визнання протиправним та скасування рішення було відмовлено, то суд у даній справі надав правову оцінку Рішенню КДКА Дніпропетровської області від 16.08.2018 року №25/ДПВ-18 лише в контексті дотримання відповідної процедури, не вдаючись в юридичну оцінку доказів, наданих сторонами стосовно предмету спору.

За таких умов, суд відхиляє посилання відповідача на вказані докази як на підтвердження його доводів, якими він намагається спростувати позовні вимоги.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч.1 ст.530 ЦК України).

Згідно із ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язань (неналежне виконання).

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч.1 ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст.906 ЦК України, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже позивачка за договором про надання послуг сплатила гонорар, про що встановлено в зазначеному Договорі, укладеному між сторонами 20.12.2016 року, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст.906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем у разі наявності його вини, в повному обсязі.

З огляду на викладене, підводячи підсумок аналізу наданих сторонами доказів у їх сукупності, суд доходить до висновку про те, що твердження позивачки ОСОБА_1 про факт укладення 20.12.2016 року між нею та відповідачем адвокатом Колотило А.Д. Договору про надання правової допомоги та отримання останнім від неї зазначеної суми грошових коштів за цим договором, - знайшло своє підтвердження в матеріалах справи. Проте, як вже згадано вище, відповідачем не надано жодних доказів щодо виконання ним взятих на себе зобов`язань за цим договором, також як і не доведено, що таке невиконання умов договору відбулося не його вини. Строк дії цього договору був встановлений з 20.12.2016 року по 20.12.2017 року та станом на день подачі позову сплив.

Також позивачкою документально підтверджено й витрати на правову допомогу у даній справі, понесені нею у даній справі за договором від 10.10.2017 року, укладеному між нею та адвокатським об`єднанням «Ваш адвокат» (т.1 а.с.32-33, 61, 135).

За таких умов, суд доходить до висновку про те, що позовні вимоги підтягаються задоволенню у повному обсязі та суд погоджується із розрахунками позивачки щодо відсотків з урахуванням встановленого індексу, а також відсотків з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми (т.1 а.с.134).

Враховуючи результат розгляду справи, на підстав ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки також підлягають стягненню грошові кошти в рахунок відшкодування понесених нею витрат по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 15, 16, 536, 530, 610, 629, 903, 906 ЦК України, ст.ст. 3, 5, 10-13, 76, 77, 81, 89, 100, 109, 141, 258, 259, 262-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до адвоката Колотила Анатолія Дмитровича про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 122624,61 грн. (сто двадцять дві тисячі шістсот двадцять чотири гривні 61 коп.), з яких:

- 85000 грн. сума основного боргу, що складається з боргу за договором у розмірі 63000 грн. та сплати нею відповідачу 22000 грн. на транспортні витрати за цим договором;

- 32959,16 грн. - відсотки з урахуванням встановленого індексу;

- 4665,45 грн. - відсотки з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10000 грн (десять тисяч гривень) в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1400 грн. (одну тисячу чотириста гривень) в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом 30 діб до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев