Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Дегтяренко К.С.

за участі секретаря судового засідання Губіної Ю.В.

з участю :

заявника - ОСОБА_1

представник заявника адвоката Конопіхін А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород в порядку окремого провадження справу за заявою представника заявника ОСОБА_1 адвоката Конопіхіна Антона Володимировича, заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,-

встановив:

Представник заявника ОСОБА_1 адвокат Конопіхін Антон Володимирович звернувся до суду із заявою про встановлення обмежувального припису.

В обгрунтування заяви зазначає наступне ОСОБА_2 є чоловіком сестри заявниці та разом з нею не проживає. Заявниця є багатодітною матір`ю, проживає разом з чоловіком, за адресою: АДРЕСА_1 . Заявниця постійно потерпає від всихологічного насильства зі сторони ОСОБА_2 , який приходить до них додому вчиняє сварки, скандали, висловлює образи та погрози. Вказана поведінка ОСОБА_2 негативно впливає на заявницю, на її працездатність, після його сварок вона знаходиться у постійному стресі, та не може належним чином займатись дітьми. ОСОБА_2 неоднорзово отримував попередження, притягувася до адміністративної відповідальності, однак це не дає результатів. Тому змушена звернутись до суду.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.10.2023 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання.

В судовому засіданні 19.10.2023 року:

Заявниця- заяву підтримала, зазначила, що колишній цивільний чоловік її сестри, яка зі своїми дітьми проживає разом з нею, чинить на неї, її сестру та дітей психологічне насильство, постійно з`являється в ночі вимагає показати дітей, перебуває у нетверезому стані, сестра його боїться;

представник заявниці підтримав заяву в повному обсязі, просив таку задовольнити;

заінтересована особа в судове засідання не з`яився, повідомлявся у встановленому порядку, шляхом надіслання смс повідомлення, яке останнім отримано та через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади. Будь яких заяв не подав, причина неявки суду не відома.

У відповідності до ч.2 ст. 350-5 ЦПК України, неявки належним чином повідомленої заінтересованої особи не перешкоджає розгляду справи, а тому суд прийшов до висновку про можливість такого розгляду у відсутності ОСОБА_2 .

Заслухавши пояснення заявниці та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У статті 5 ЦПК України вказано, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першої ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 1. 3 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

У ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» зазначено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: 1) постраждала особа або її представник; 2) у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; 3) у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи опікун, орган опіки та піклування.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з п. 3 ч.1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до ч.1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Визначення конкретних видів, передбачених ч. 2 ст. 26 Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», заходів тимчасового обмеження прав кривдника або обов`язків, які покладаються на нього, а також строку на який видається обмежувальний припис належить до компетенції суду.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У частинах 1-3 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

ОСОБА_1 звертаючись до суду за захистом прав і інтересів, які порушенні від домашнього насильства, шляхом видачі обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 посилається на те, що заінтересованою особою вчиняється щодо неї насильство, яке виражається у психологічній формі.

Зазначає, що останній неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності та йому виносились попередження.

Так, оцінюючи надані заявником докази, суд враховує, що факти звернення до правоохоронних органів та наявність відповідних рішень про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності заявницею нічим не підтверджуються.

У матеріалах справи наявний лише, нерозбірливий, не читабельний, терміновий заборонний припис відносно кривдника, однак в судовому засіданні було оглянуто оригінал припису, з якого бачається, що ОСОБА_2 заборонено протягом 5 днів контактувати з ОСОБА_1 у будь який спосіб.

Будь яких інших доказів, якіб свідчили про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, щодо вчинення домашнього насильства яке б носило систематичний характер суду не представлено.

Крім того матеріали заяви не містять доказів, родинних відносин між заявницею її дітьми та ОСОБА_2 , або факту їх спільного проживання.

З пояснень заявниці наданих в суді, вбачається, що фактичний конфлік існує ОСОБА_2 та її сестрою, яка з нею проживає, однак жодних доказів проживання сестри заявниці з нею суду не надано, як і не надано будь яких доказів родинних відносин сестри і ОСОБА_2 , суду навіть не повідомлено її імя та прізвище, не представлено жоджного документу, що посвідчує її особу.

Щодо дітей заявниці, останньою до позовною заяви долучені свідоцтва про народження дітей, однак згідно вказаних свідоцтв матір`ю є ОСОБА_3 , а не ОСОБА_1 , враховуючи ім`я та по батькові, суд може допустити, що це одна і та ж особа, однак будь які висновки і рішення суду не можуть грунтуватись на припущеннях, а інших доказів суду не представлено.

Дослідженням наданих заявником доказів суд приходить до висновку про необґрунтованість заяви з огляду на те, що заявник не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження родинних відносин або спільного проживання, а також вчинення ОСОБА_2 постійного та безперервного домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Враховуючи вищевикладене суд приходить до всисновку, що заява задоволенню не підлягає.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 76-82, 89, 141, 293, 294, 350-1-350-6 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 адвоката Конопіхіна Антона Володимировича, заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Повний текст рішення буде оголошено 19.10.2023 року о 13. 30 год.

Суддя Дегтяренко К.С.