ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6106/23 Справа № 2-2155/11 Суддя у 1-й інстанції - Овчаренко Н.Г. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року місто Дніпро Дніпропетровської області

Єдиний унікальний номер 2-2155/11

Номер провадження 22-ц/803/6106/23

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Барильської А.П., Максюти Ж.І.

за участю секретаря: Паромової О.О.

учасники справи :

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним ОСОБА_1

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 28 березня 2011 року головуючого судді Овчаренко Н.Г. по цивільній справі про визнання договору недійсним та про зобов`язання до укладення договору, визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання попереднього договору оренди недійсним,мотивуючи вимоги тим,що між позивачем і відповідачем 10 листопада 2010 року був укладений попередній договір, згідно з яким сторони зобов`язались до 21 листопада 2010 року укласти основний договір оренди нежитлового приміщення АДРЕСА_1 . Договір мав бути укладений строком на 4 років, орендна плата має складати 5500 грн на місяць. 20 листопада 2010 року позивачем був надісланий відповідачу лист, яким вона повідомила про свою відмову від укладення основного договору оренди, мотивуючи тим, що нерухоме майно, яке є предметом попереднього договору, не зареєстроване в БТІ, а тому відповідача не можна вважати власником даного об`єкту.

Просила визнати недійсним попередній договір оренди виробничої будівлі АДРЕСА_1 , від 10 листопада 2009 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідач подав зустрічну позовну заяву ,в якій просив зобов`язати ОСОБА_1 укласти з ним договір оренди нежитлового приміщення № 145 К, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати за ним право власності на нежитлове приміщення № 145К, а саме, столярний цех л літ. «А-1»площею 198,0 кв.м, прибудова літ. «А1-1»площею 23,8 кв.м, ганок літ. «а`площа 4,8 кв.м, ангар літ. «Б-1»площею 447,0 кв.м, антресольний поверх з площею 265 кв.м, вбиральня літ. «В»1,0 кв.м, вартова літ. «Г`площею 3,0 кв.м, вартова літ. «Д» площею 7,5 кв.м, підпірна стіна літ. «№1», огорожа літ. «№2», ворота літ. «№3», сходи літ. «5», хвіртка літ. «№6», огорожа літ. «№7», мостіння літ. «І», яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що підлягає державній реєстрації уповноваженим на те органом без акту введення в експлуатацію.

Рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 28 березня 2011 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на нежитлове приміщення, а саме столярний цех л літ. «А-1»площею 198,0 кв.м, прибудова літ. «А'-1» площею 23,8 кв.м, ганок літ. «а» площа 4,8 кв.м, ангар літ. «Б-1» площею 447,0 кв.м, антресольний поверх з площею 265 кв.м, вбиральня літ. «В»1,0 кв.м, вартова літ. «Г» площею 3,0 кв.м, вартова літ. «Д» площею 7,5 кв.м, підпірна стіна літ. «№1», огорожа літ. «№2», ворота літ. «№3», сходи літ. «5», хвіртка літ. «№6», огорожа літ. «№7», мостіння літ. «І», яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . без додаткових актів вводу в експлуатацію.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 31 січня 2012 року виправлено описку в рішенні Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 28 березня 2011 року , зазначено в описовій, мотивувальній та резолютивній частині рішення «нежитлова будівля» замість «нежитлове приміщення», в описі майна «столярний цех літ.А-1, А1-1, загальною площею 192, 0 кв.м, ганок літ.а, ангар літ. Б-1, загальною площею 659,7 кв.м, вбиральня літ. В, вартові літ. Г,Д, споруди № 1-3, 5-7» замість «столярний цех л літ. «А-1»площею 198,0 кв.м, ганок літ. «а» площа 4,8 кв.м, ангар літ. «Б-1» площею 447,0 кв.м, вбиральня літ. «В»1,0 кв.м, вартова літ. «Г» площею 3,0 кв.м, вартова літ. «Д» площею 7,5 кв.м».

В апеляційній скарзі Дніпровська міська рада, як особа, яка не брала участі у справі, просить скасувати рішення суду в частині задоволення зустрічного позову про визнання права власності та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 залишити без задоволення, посилаючись на неповне дослідження матеріалів по справі, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що земельна ділянка , на якій розташоване самочинно побудоване нерухоме майно по АДРЕСА_1 належить Дніпровській міській раді та віднесена до земель комунальної власності, відповідно до ст.ст. 80, 83 Земельного кодексу України та ст.ст. 26,60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». З відповідей компетентних органів, вбачається, що нерухоме майно було побудоване на земельній ділянці не відведеній для вказаної мети та за відсутності декларації про початок будівельних робіт та декларації про готовність об`єкту до експлуатації, а також те, що спірне нерухоме майно не було в установленому законом порядку введено в експлуатацію. Тому, оскаржуване рішення є незаконним, крім того, в порушення процесуального права , до участі у розгляді справи не залучено Дніпровську міську раду, як власника земельної ділянки, на якій побудоване спірне нерухоме майно.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 мотивований законністю та обґрунтованістю рішення .

Інші учасники справи правом надання відзиву не скористалися ,що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду представник Дніпровської міської ради підтримав доводи апеляційної скарги. Представник ОСОБА_2 адвокат Міронова В.М. просила залишити апеляційну скаргу без задоволення ,рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники розгляду у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи ( а.с.141,204 ).Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду , дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем і відповідачем 10 листопада 2010 року був укладений попередній договір оренди нежитлового приміщення АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.1.1. попереднього договору, позивач та відповідач зобов`язалися до 21 листопада 2010 року укласти основний договір оренди об`єкту. Основний договір оренди мав бути укладений строком на 4 роки, орендна плата має складати 5 500 грн на місяць.

Однак договір не був укладений, оскільки позивач відмовився від його підписання у зв`язку з тим, що відповідач не надав жодних документів, які б підтверджували його право власності на нежитлове приміщення.

Суд також зазначив,що зі змісту попереднього договору оренди від 10.11.10 р. у відповідача відсутні підстави стверджувати про наявність порушень позивачем своїх зобов`язань за цим договором.

Виходячи з викладеного судом зроблено висновок про те, що в порушення ст. 525 ЦК України позивач в односторонньому порядку відмовився від виконання своїх зобов`язань за попереднім договором оренди від 10.11.2010 р., а саме безпідставно відмовитися від укладення основного договору оренди об`єкту.

Відповідно до з листа від 20.11.2010 року, позивач ставить під сумнів належність відповідачу на праві власності зазначеного у попередньому договорі об`єкта.

Згідно з рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.10.2008 року та ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпрпетровська від 7.04.2009 року відповідач набув право власності на нежитлові будівлі, а саме : столярний цех л літ. «А-1», прибудова літ. «А'-1», загальною площею 192,7 м2, ангар літ. «Б-1», загальною площею літ. а,а 440,6 м2, бункер літ. «№1»- загальною площею 5,2м2, огорожа літ. «№2» (з/ бетонні панелі), ворота літ. «№3»( металеві з хвірткою), огорожа літ. «№4» (з/бетонні плити), мощення літ. «І» (бетон), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач за первісним позовом, користуючись своїми правами власника об`єкту, здійснив його реконструкцію самовільно, без отримання на це належного дозволу.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 ,суд першої інстанції виходив з того ,що ТОВ „Інжиніринг-Правопроект( ліцензія № 316949 серія АВ, дата видачі 20 червня 2007 року, срок дії ліцензії з 20.06.07 по 20.06.12) , у грудні 2010 року , було проведено обслідування і оцінку технічного стану будівельних конструкцій нежитлового приміщення № 145К, а саме столярний цех л літ. «А-1»площею 198,0 м2, прибудова літ. «А'-1»площею 23,8 м2, ганок літ. «а`площа 4,8 м2 , ангар літ. «Б-1»площею 447,0 м2, антресольний поверх з площею 265 м2, вбиральня літ. «В»1,0 м2, вартова літ. «Г`площею 3,0 м2, вартова літ. «Д`площею 7,5 м2, підпірна стіна літ. «№1», огорожа літ. «№ 2», ворота літ. «№ 3», сходи літ. «5», хвіртка літ. «№ 6», огорожа літ. «№7», мостіння літ. «І», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно даного обстеження та висновку основні несучі конструкції (фундаменти, стіни, перегородки, перекриття) знаходяться в нормальному і задовільному стані, придатні для подальшої експлуатації за функціональним призначенням та відповідають категорії К-1 та К-2.

Позивач за зустрічним позовом посилався на те, що він є власником нежитлового приміщення № 145К, а саме : столярний цех л літ. «А-1»площею 198,0 м2, прибудова літ. «А'-1»площею 23,8 м2, ганок літ. «а» площа 4,8 м2 , ангар літ. «Б-1» площею 447,0 м2, антресольний поверх з площею 265 м2, вбиральня літ. «В»1,0 м2, вартова літ. «Г`площею 3,0 м2, вартова літ. «Д`площею 7,5 м2, підпірна стіна літ. «№1», огорожа літ. «№2», ворота літ. «№3», сходи літ. «5», хвіртка літ. «№6», огорожа літ. «№7», мостіння літ. «І», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

При урахуванні судом експертного та технічного висновку за результатами обстеження вищевказаних будівельних конструкцій позивача за зустрічним позовом на підставі ч.2 ст. 8 ЦК України у відповідності до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права) встановлено, що прийняття в експлуатацію об`єкта полягає у визначенні готовності об`єкта, закінченого будівництвом, будівельним і іншим нормам і правилам, необхідним при прийнятті в експлуатацію. Готовність приміщень до експлуатації у всіх аспектах визначена будівельно-технічним висновком. Таким чином, дані приміщення з усіма їх складовими частинами є прийнятими до експлуатації та не потребують іншого проведення дослідження готовності до експлуатації прийняття до експлуатації, в тому числі складання актів прийняття до експлуатації.

Проте,апеляційний суд не може погодитись із висновками суду першої інстанції ,виходячи з наступного .

Частиною 2 ст.331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про планування і забудову територій» забудова територій передбачає здійснення нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, впорядкування обєктів містобудування, розширення та технічного переоснащення підприємств. Будівництво обєктів містобудування здійснюється згідно з законодавством, державними стандартами, нормами та правилами, регіональними і місцевими правилами забудови, містобудівною та проектною документацією.

Статтею 18 Закону України «Про основи містобудування» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що закінчені будівництвом обєкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів. Експлуатація не прийнятих у встановленому порядку обєктів забороняється.

Відповідно до ст.30-1 Закону України «Про планування і забудову територій» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів здійснюється приймальними комісіями. Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів визначається Кабінетом Міністрів.

Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року № 1243, визначалися основні вимоги та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів незалежно від джерела фінансування їх будівництва.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах,що не заборонені законом,зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно,якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, у редакції, яка була чинною на час виниклих між сторонами правовідносин, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Особа, яка здійснила самочинне будівництво об`єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку статті 331 ЦК України.

Таку правову позицію Верховний Суд виклав в Постанові від 17 жовтня 2018 року №759/17450/14-ц.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Як вбачається із матеріалів справи, земельна ділянка, розташована за адресою : АДРЕСА_1 перебуває в комунальній власності Дніпровської територіальної громади .

Відповідно до листа департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради станом на 13 червня 2022 року за результатами пошуку за адресою земельної ділянки у системі «Фіскальний кадастр» Муніципальної земельної інформаційної системи м. Дніпропетровська не виявлено реєстраційних записів щодо цивільно-правових угод, укладених між міською радою та фізичними або юридичними особами на земельну ділянку по АДРЕСА_1 . В електронній базі обліку прийнятих рішень Дніпровської міської ради та її виконавчого комітету за пошуковим параметром «вул.Берегова,145 К» рішень також не виявлено.

Дніпровською міською радою,як розпорядником земель комунальної власності,не приймалось рішення щодо передачі в користування/власність земельної ділянки,розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до листа Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради від 23.12.2022 № 4/1-311 станом на час надання відповіді відомості щодо дозвільної документації (повідомлення про початок виконання підготовчих та будівельних робіт або дозвіл) чи документи, які засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (декларації про готовність об`єкта до експлуатації або сертифікат) по об`єкту розташованому за адресою : АДРЕСА_1 відсутні.

Ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні та ст. 83 Земельного кодексу України (в редакції на час виниклих між сторонами правовідносин), регламентувалися виникнення права комунальної власності на землю (земельну ділянку) і без реєстрації такої, а правовою підставою виникнення права користування земельною ділянкою є рішення органу місцевого самоврядування.

Апеляційний суд зазначає, що законом встановлена презумпція порушення прав інших осіб та наявність істотних порушень будівельних норм при самочинному будівництві, які мають бути спростовані при судовому розгляді в разі визнання права власності на самочинну забудову. Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21 березня 2018 року, у справі №509/1784/17.

Як вбачається із матеріалів справи самочинно побудоване нежитлове приміщення знаходиться на земельній ділянці, яка належить на праві власності Дніпровській міській раді, яка своєї згоди на користування нею не надавала та відповідного рішення не ухвалювала.

У звязку з чим, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм процесуального та матеріального права.

З урахуванням вказаних обставин та вищенаведених норм права, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на нежитлову будівлю постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

В силу ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь Дніпровської міської ради підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 76,50 грн.

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задовольнити частково .

Рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 28 березня 2011 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на нежитлову будівлю - скасувати та ухвалити нове рішення у відповідній частині .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на нежитлову будівлю, в описі майна: «столярний цех літ.А-1, А1-1, загальною площею 192, 0 кв.м, ганок літ.а, ангар літ. Б-1, загальною площею 659,7 кв.м, вбиральня літ. В, вартові літ. Г,Д, споруди № 1-3, 5-7», яка розташована за адресою : АДРЕСА_1 - відмовити .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,ІПН НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 на користь Дніпровської міської ради судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 76,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Судді: