Справа № 381/3425/22
Провадження № 2/362/944/23
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

18 жовтня 2023 року

суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Марчук О.Л., розглянувши в порядку спрощеного провадження у місті Василькові Обухівського району Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Дар`ї Володимирівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест», третя особа: Акціонерне товариство «УкрСиббанк» про визнання протиправним і скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою в обґрунтування вимог якої зазначив, що 02 лютого 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В. здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно, індексний номер: 63209085 щодо реєстрації за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку площею 0,1500 гектарів, кадастровий номер :01:031:0001 для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Викладаючи й цитуючи за змістом позову положення нормативно-правових актів, позивач зазначає, що вказана земельна ділянка не була предметом іпотеки.

Як наслідок, позивач вважає, що реєстратор порушила вимоги Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та посилається на наступні обставини порушення законодавства при вчиненні вказаної реєстрації прав:

-звернення стягнення на нерухоме майно за наявності судового рішення про стягнення з позивача кредитної заборгованості (сторінка позову № 4, абзаци 1 і 2);

-спірна земельна ділянка не набула статусу предмета іпотеки і не була обтяжена (сторінка позову № 4, абзац 12);

-ТОВ «ФК «Гефест» неправомірно набуло права власності на спірну земельну ділянку (сторінка позову № 4, абзац 13);

-у нотаріуса відсутні відомості про направлення іпотекодержателем іпотекодавцю письмового повідомлення про свій намір укласти договір купівлі-продажу (сторінка позову № 5, абзац 6);

-в матеріалах реєстраційної справи відсутні докази направлення вимоги іпотекодержателя та завершення тридцяти денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іподекодержателя (сторінка позову № 6, абзац 2);

-в матеріалах реєстраційної справи відсутній висновок про оцінку майна (сторінка позову № 8, абзац 3).

У зв`язку із цим, позивач просить визнати протиправним і скасувати вказане рішення про державну реєстрацію прав (т.с. 1, а.с. 41 - 50).

Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження.

За заявою представника позивача, ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2023 року було вжито заходи забезпечення позову та накладено арешт на належну ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1500 гектарів, кадастровий номер :01:031:0001 для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т.с. 1, а.с. 55 - 63, 86 - 94, 112).

Представник позивача отримав копію ухвали про відкриття провадження на вказану ним адресу електронної пошти (т.с. 1, а.с. 114).

Представник позивача надав суду додаткові письмові пояснення у яких виклав власну незгоду із запереченнями відповідачів та навів певні обставини на які позивач не посилається у позові (наприклад, про ненадання ТОВ «ФК «Гефест» компенсації позивачу за продаж його земельної ділянки в сумі перевищеної вартості нерухомого майна) (т.с. 2, а.с. 1 - 10).

Також, представник позивача надав суду додаткові письмові пояснення по суті справи у яких повторно виклав власну незгоду із запереченнями відповідачів (т.с. 2, а.с. 12 - 18).

Відповідач ОСОБА_2 отримав судове повідомлення про розгляд справи та копію ухвали про відкриття провадження разом із позовною заявою з додатками (т.с. 1, а.с. 115, 202).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Кичі Д.О. про розгляд справи за правилами загального позовного провадження (т.с. 1, а.с. 130 - 131).

Представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Кичею Д.О. надано відзив на позов у якому він заперечив позовні вимоги та просив відмовити в їх задоволенні з тих підстав, що спірна земельна ділянка була передана в іпотеку та іпотекодержателем дотримано усіх правових процедур стосовно звернення стягнення на вказану земельну ділянку відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» (т.с. 1, а.с. 134 - 142).

Відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» отримало судове повідомлення про розгляд справи та копію ухвали про відкриття провадження разом із позовною заявою з додатками (т.с. 1, а.с. 115, 126).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 квітня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» про розгляд справи за правилами загального позовного провадження (т.с. 1, а.с. 120 - 121).

Представником відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» - адвокатом Остащенко О.М. надано відзив на позов у якому вона заперечила позовні вимоги та просила відмовити в їх задоволенні з тих підстав, що спірна земельна ділянка була передана в іпотеку та іпотекодержателем дотримано усіх правових процедур стосовно звернення стягнення на вказану земельну ділянку відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» (т.с. 1, а.с. 172 - 174).

Враховуючи, що судове повідомлення про розгляд справи разом із копією ухвали про відкриття провадження по справі та копією позовної заяви з додатками, надіслане відповідачу приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Пономарьовій Д.В. за повідомленою суду адресою було повернуто до суду без вручення з відміткою листоноші «адресат відсутній за вказаною адресою», керуючись ч. 4 ст. 130 ЦПК України суд вважає, що даний відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи (т.с. 1, а.с. 115, 133).

Третя особа по справі яка отримала судове повідомлення про розгляд справи разом із копією ухвали про відкриття провадження та копією позову з додатками, не подала суду жодних пояснень чи інших документів по суті справи (т.с. 1, а.с. 115, 125).

Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Насамперед, суд не приймає до уваги доводи позивача про звернення стягнення на нерухоме майно за наявності судового рішення про стягнення з позивача кредитної заборгованості, оскільки вказаний факт не підтверджено жодними фактичними, прямими і беззаперечними доказами.

Зокрема, в супереч вимогам статей 76 - 84 ЦПК України, позивачем не доведено перед судом той факт, що існує рішення Святошинського районного суду м. Києва про стягнення з позивача кредитної заборгованості та вказане рішення звернене до виконання.

Так, в матеріалах справи відсутні, до позову не додані та під час розгляду справи суду не надано позивачем належним чином завіреної копії рішення Святошинського районного суду м. Києва на яке він посилається як на підставу своїх вимог (сторінка позову № 4, абзаци 1 і 2).

25 жовтня 2005 року між АКІБ «УкрСіббанк» і ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 23-62U/10-2005И відповідно до пункту 1.4. якого предметом іпотеки було визначено житловий будинок АДРЕСА_1 , три кімнати, земельна ділянка площею 0,150 гектарів (т.с. 1, а.с. 145 - 148).

При цьому, суд враховує обставини зміни адміністративно-територіального поділу районів у Київській області за Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів», внаслідок чого станом на дату постановлення цього рішення суду селище Глеваха розташоване в адміністративних межах Фастівського району Київської області.

Також, за змістом пункту 1.5. вказаного договору іпотеки закріплено, що предмет іпотеки знаходиться на земельній ділянці площею 0,1500 гектарів, кадастровий номер :01:031:0001 для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

При цьому, іпотекодавець зобов`язується отримати Державні акти про право власності на вказану земельну ділянку, після одержання державного акту передати цю земельну ділянку в іпотеку та внести відповідні зміни до цього договору (пункт 1.5. договору іпотеки).

Крім того, у пункті 1.8. договору іпотеки визначено, що іпотека розповсюджується на всі приналежності предмету іпотеки та на всі невід`ємні від майна поліпшення, складові частини та внутрішні системи, що існують на момент укладання цього договору та виникнуть у майбутньому.

Надалі, 04 березня 2008 року на ім`я позивача було оформлено і видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії 76823 про право власності на земельну ділянку площею 0,1500 гектарів, кадастровий номер :01:031:0001 для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т.с. 1, а.с. 71 - 72).

Тобто, отримавши державний акт на земельну ділянку на якій розташовано переданий в іпотеку житловий будинок, позивач не виконав передбачений пунктом 1.5. договору іпотеки його обов`язок передати цю земельну ділянку в іпотеку після одержання державного акту.

Тобто, за змістом позовної заяви позивач посилається на дану обставину як на підставу для визнання протиправною та скасування державної реєстрації прав, оскільки не було внесено відповідних змін до договору іпотеки.

Однак, саме позивач не виконав свого обов`язку за договором іпотеки, оскільки саме позивач після одержання державного акту не передав земельну ділянку в іпотеку, чим і порушив пункт 1.5. договору іпотеки та цим самим унеможливив внесення відповідних змін до договору іпотеки.

Отже, відносно доводів позивача про те, що спірна земельна ділянка не набула статусу предмета іпотеки, суд застосовує наступні положення спеціального законодавства та враховує таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про іпотеку», предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Частина 4 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» встановлює, що якщо будівля (споруда), котра передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає переданню в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Виходячи з аналізу правової норми ст. 6 Закону України «Про іпотеку», якщо в іпотеку передається будівля (споруда), розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю то іпотека поширюється й на належну іпотекодавцю земельну ділянку або її частину, на котрій розташована відповідна будівля (споруда).

Як встановлено судом предмет іпотеки (житловий будинок) знаходиться на спірній земельній ділянці, право власності на яку іпотекодавець набув пізніше через три роки після укладення договору іпотеки.

Згідно із застереженнями договору іпотеки, предмет іпотеки передається в іпотеку разом з усіма його принадлежностями, поліпшеннями та складовими частинами, що існують на момент укладання договору та виникнуть у майбутньому.

При цьому, іпотекодавець зобов`язався отримати державний акт на право власності на земельну ділянку та внести відповідні зміни до договору іпотеки.

Як наслідок, суд приходить до послідового висновку, що умовами укладеного між сторонами договору іпотеки обумовлено передачу в іпотеку й земельної ділянки на якій розташований предмет іпотеки.

Натомість, в порушення вимог пункту 1.5. договору іпотеки, позивач після одержання державного акту не передав земельну ділянку в іпотеку, а тому саме у зв`язку із вказаною бездіяльністю позивача не було внесено відповідних змін до договору іпотеки.

Згідно із ст. 396 ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

У зв`язку із цим, суд вважає, що у даному випадку іпотека поширюється і на житловий будинок який передано в іпотеку, й на земельну ділянку яка є невід`ємною складовою частиною предмету іпотеки.

Наведені висновки суду в повній мірі узгоджуються та базуються на правових висновках Верховного Суду що викладені в постанові від 19 жовтня 2022 року по справі № 501/19/17 відповідно до яких, суд першої інстанції врахував умови чинного іпотечного договору яким передбачено поширення обтяження та обов`язок іпотекодавця передати в іпотеку земельну ділянку на якій розташовано будинковолодіння яке є предметом іпотеки за умовами укладеного договору.

Зазначені висновки суду першої інстанції узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 16 травня 2018 року по справі № 520/258/16-ц про те, що земельна ділянка та будівля (споруда) яка на ній розташована нерозривно пов`язані між собою, а отже, іпотека щодо будівлі (споруди) повинна поширюватися і на земельну ділянку, на якій така будівля розташована і навпаки, причому, навіть у тих випадках, коли предметом у договорі іпотеки визначено лише один об`єкт (або будівля або забудована земельна ділянка).

Як наслідок, суд не приймає до уваги та відхиляє доводи позивача стосовно того, що спірна земельна ділянка не набула статусу предмета іпотеки (сторінка позову № 4, абзац 12).

Також, з наведених вище підстав суд не приймає до уваги та відхиляє доводи позивача відносно того, що спірна земельна ділянка не була обтяжена (сторінка позову № 4, абзац 12), оскільки у зв`язку із посвідченням договору іпотеки в той же день приватним нотаріусом було накладено заборону на відчуження земельної ділянки площею 0,1500 гектарів, кадастровий номер :01:031:0001 для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 - до припинення договору іпотеки (т.с. 1, а.с. 149).

При цьому, відповідні відомості про обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно було також внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що підтверджується інформацією з Державного реєстру від 09.07.2021 року (т.с. 1, а.с. 185 - 186).

Крім того, суд не приймає до уваги та відхиляє доводи позивача про те, що ТОВ «ФК «Гефест» неправомірно набуло права власності на спірну земельну ділянку (сторінка позову № 4, абзац 13), оскільки ТОВ «ФК «Гефест» ніколи не набувало права власності на вказану земельну ділянку.

Вказані обставини відповідачі не заперечили.

Тобто, за змістом позову позивач послався на неправомірність факту якого не ніколи існувало.

Як вбачається із інформаційної довідки з «Реєстру нерухомості» від 17.02.2022 року, 02 лютого 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В. здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно, індексний номер: 63209085 щодо реєстрації за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку площею 0,1500 гектарів, кадастровий номер :01:031:0001 для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т.с. 1, а.с. 73 - 75).

Стосовно доводів позивача про те, що у нотаріуса відсутні відомості про направлення іпотекодержателем іпотекодавцю письмового повідомлення про свій намір укласти договір купівлі-продажу (сторінка позову № 5, абзац 6) та в матеріалах реєстраційної справи відсутні докази направлення вимоги іпотекодержателя та завершення тридцяти денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іподекодержателя (сторінка позову № 6, абзац 2), суд звертає увагу на наступне.

Під час розгляду справи позивачем, не виконано, передбаченого статтею 81 ЦПК України обов`язку довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що згідно із статтями 12, 13 і 76 - 84 ЦПК України, відповідно до яких на засадах змагальності сторін кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та суд не наділений функцією доказування, - позивач не довів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а саме: обставин того, що у нотаріуса відсутні відомості про направлення іпотекодержателем іпотекодавцю письмового повідомлення про свій намір укласти договір купівлі-продажу (сторінка позову № 5, абзац 6) та в матеріалах реєстраційної справи відсутні докази направлення вимоги іпотекодержателя та завершення тридцяти денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іподекодержателя (сторінка позову № 6, абзац 2).

Суд вважає, що сторона позивача беззаперечно мала можливість відповідно до вимог частини п`ятої статті 177 ЦПК України виконати свій обов`язок і додати до позовної заяви всі наявні у позивача докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (у тому числі наявні у позивача докази щодо відсутності у приватного нотаріуса вказаних документів).

Клопотань про забезпечення і/або витребування доказів до та під час розгляду справи позивачем або його представником заявлено не було (наприклад про витребування від приватного нотаріуса належним чином завірених копій усіх документів, що були підставою вчинення спірного реєстраційного запису).

Згідно із частиною сьомою статті 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

При цьому, у суду відсутні сумніви у добросовісному здійсненні позивачем його процесуальних прав і виконання обов`язків щодо доказів, оскільки у даній справі позивач отримав правову допомогу адвоката, що підтверджується відповідним ордером від 31 жовтня 2022 року (а.с. 12).

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Зокрема, на підтвердження своїх заперечень представниками відповідачів ТОВ «ФК «Гефест» і ОСОБА_2 надано суду належним чином завірені копії письмових вимог іпотекодержателя від 21 квітня і 06 липня 2020 року на ім`я іпотекодавця із доказами їх надсилання, за змістом яких позивачу було повідомлено про право товариства звернути стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку у спосіб визначений статтями 36 - 38 Закону України «Про іпотеку» (т.с. 1, а.с. 156, 157, 158, 159, 187, 188, 189).

До того ж, згідно із статтями 12, 13 і 76 - 84 ЦПК України, відповідно до яких на засадах змагальності сторін кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та суд не наділений функцією доказування, - позивач не довів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а саме: обставину того, що в матеріалах реєстраційної справи відсутній висновок про оцінку майна (сторінка позову № 8, абзац 3).

Натомість, суд погоджується із запереченнями представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Кичі Д.О. стосовно дотримання вимог статті 37 Закону України «Про іпотеку» та належного визначення вартості предмета іпотеки на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до частини п`ятої статті 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність або спеціальне майнове право на нього за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Судом встановлено, що за змістом пункту 5 укладеного в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку» між ТОВ «ФК «Гефест» і ОСОБА_2 договору купівлі-продажу нерухомого майна від 02 лютого 2022 року, згідно висновку про вартість об`єкту незалежної оцінки складеному 31 січня 2022 року суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Несіна і компанія» вартість об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 становить 92 632 гривні 38 копійок без ПДВ (т.с. 1, а.с. 153 - 155).

Як наслідок, хибними і помилковими є доводи позивача про відсутність висновку про оцінку майна яке передано в іпотеку.

Під час розгляду справи судом не встановлено порушення приватним нотаріусом вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як наслідок, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Д.В. здійснено із дотриманням встановленого порядку державної реєстрації відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином, під час розгляду справи позивач не довів перед судом обставин неправомірності державної реєстрації речових прав відповідача ОСОБА_2 на земельну ділянку, а тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для скасування рішення приватного нотаріуса про таку реєстрацію.

За таких обставин, позов є безпідставним і необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Воднораз, обґрунтовуючи дане судове рішення, суд керується нормою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно із яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Вирішуючи питання визначене у пункті 6 частини першої статті 264 ЦПК України, суд враховує наступне.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Зокрема, представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Кичею Д.О. суду надано копію договору № 240423-1 про надання правової допомоги від 24 квітня 2023 року пунктом 4.1. якого визначено, що за надання правничої допомоги клієнт зобов`язаний сплатити адвокату гонорар в розмірі 12 000 гривень 00 копійок за супроводження справи в суді першої інстанції та відповідно до пункту 4.2. якого, клієнт зобов`язаний сплатити адвокату гонорар протягом трьох днів після набрання законної сили рішенням відповідного суду, незалежно від результатів та змісту таких судових рішень (т.с. 1, а.с. 162 - 163).

Отже, у даному випадку суд керується нормою пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України яка передбачає, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами; для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Тобто, суд враховує, що за умовами договору № 240423-1 про надання правової допомоги від 24 квітня 2023 року відповідачем ОСОБА_2 підлягає сплаті адвокату гонорар в розмірі 12 000 гривень 00 копійок протягом трьох днів після набрання законної сили даним рішенням суду.

Також, представником відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» - адвокатом Остащенко О.М. суду надано копію договору № 16 про надання правової допомоги від 15 червня 2020 року разом із додатковою угодою № 17 від 27 квітня 2023 року й актом виконаних робіт від 03 травня 2023 року відповідно до яких відповідачем ТОВ «ФК «Гефест» підлягає сплаті адвокату гонорар в розмірі 19 500 гривень 00 копійок (т.с. 1, а.с. 195 - 196, 197, 198).

У зв`язку із цим, на підставі пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у позові, судові витрати відповідачів ОСОБА_2 і ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» на професійну правничу допомогу слід покласти на позивача.

Також, у зв`язку із відмовою в задоволенні позову, за нормою пункту 8 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення даного рішення суд вирішує питання про існування підстав для скасування заходів забезпечення позову, оскільки відпали підстави для подальшого забезпечення даного позову.

На підставі викладеного, керуючись статтею 19 Конституції України, статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», статтею 396 ЦК України, статтями 1, 3, 5, 6, 7, 37, 38 Закону України «Про іпотеку», статтями 1 - 13, 19, 23, 27, 34, 76 - 83, 89, 92, 95, 133, 141, 258, 259, 263 - 265, 274 - 279 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Дар`ї Володимирівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест», третя особа: Акціонерне товариство «УкрСиббанк» про визнання протиправним і скасування рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 12 000 (дванадцять тисяч) гривень 00 копійок у відшкодування судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» грошові кошти в сумі 19 500 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок у відшкодування судових витрат.

Скасувати застосовані ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2023 року заходи забезпечення позову, у вигляді накладення арешту на належну ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1500 гектарів, кадастровий номер :01:031:0001 для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя

Дата складення повного рішення суду - 18 жовтня 2023 року.