Дата документу 20.10.2023 Справа № 333/7355/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/7355/20
Провадження №22-ц/807/1633/23
Головуючий в 1-й інстанції Михайлова А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2023 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2023 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року до Комунарського районного суду в м. Запоріжжя надійшов позов від первинного позивача по справі ПАТ «ТАСКОМБАНК» в якому позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №104/4262010-СК від 12.01.2018 року у розмірі 35 007,30 грн., та заборгованість по відсоткам у розмірі 19 512, 19 грн., на загальну суму 54 519 грн. 49 коп.; судовий збір. В обґрунтування заявлених позовних вимог, первинний позивач по справі ПАТ «ТАСКОМБАНК» посилався на те, що 12.01.2018 року між ПАТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 було укладено Заяву-договір №104/4262010-СК на відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки (з можливістю встановлення Кредитного ліміту). Відповідно до умов надання та обслуговування Кредитної лінії та Паспорта споживчого кредиту предметом укладеного договору є надання позивачем позичальнику грошових коштів на наступних умовах відновлювальної кредитної лінії: встановлена сума кредитного ліміту - 36 837,30 грн.; строк користування 365 днів з автоматичною пролонгацією на такий самий строк; відсотки за користування кредитом: 39,6% - з 12.01.2018р. по 31.01.2019р.; 43,2% - з 01.02.2019р. Відповідачем було відкрито поточний рахунок та отримано електронний платіжний засіб. Відповідно до Заяви про безготівкове перерахування коштів від 12.01.2018р. Відповідач ОСОБА_1 просив перерахувати кредитні кошти в сумі кредитного ліміту - 36 837,30 грн. з його рахунку № НОМЕР_1 відкритого на підставі Заяви-договору №104/4262010-СК на вказані в Заяві від 12.01.2018р. реквізити в рамках програми «Рефінансування». Кредитні кошти Відповідачу було надано, отже Кредитодавець свої обов`язки за Кредитним договором виконав в повному обсязі. Але в подальшому, Відповідач допустив прострочення кредитного зобов`язання в розмірі 35007, 30 грн. заборгованості по тілу кредиту, та заборгованості по відсоткам в розмірі 19 512,19 грн. З огляду на те, що ОСОБА_1 допустив неналежне виконання умов кредитного договору. Позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2023 року, позов товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимог позову.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що надані позивачем документи підтверджують факт надання відповідачу кредитних коштів, тому висновки суду щодо недоведеності вимог у цій частині є необґрунтованими.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2023 року це 268400,00 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2684,00 грн. (2684,00 грн. Х 100 = 268 400 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що між ПАТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 було 12.01.2018 року укладено Заяву-договір №104/4262010-СК на відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки (з можливістю встановлення Кредитного ліміту). Відповідно до умов Заяви-договіру №104/4262010-СК від 12.01.2018р. з додатками Банк надає кредит шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника вказаний в Заяві Позичальника на безготівкове перерахування коштів від 12.01.2018р.

Первинним позивачем по справі ПАТ «ТАСКОМБАНК», як доказ позовних вимог надано суду копію Заяви Позичальника на безготівкове перерахування коштів від 12.01.2018р. згідно якої позичальник просив банк надати йому кредит шляхом перерахування кредитних коштів у розмірі 36837,3 грн. на належний йому рахунок № НОМЕР_2 в ПАТ «Альфа-Банк» у м. Києві з призначенням платежу: Для зарахування на рах. № НОМЕР_2 , ІПН НОМЕР_3 ОСОБА_1 згідно договору №500620042 від 26.09.2017р.

Вказана Заява позичальника прийнята спеціалістом ПАТ «ТАСКОМБАНК» з відміткою його прізвища та підписом. Про, що суд першої інстанції робить висновок, що банк та позичальник погодили порядок видачі кредиту шляхом перерахування грошових коштів на вказаний банківський рахунок № НОМЕР_2 в ПАТ «Альфа-Банк» у м.Києві.

Але позивачем не надано доказів на підтвердження виконання умов Заяви-договору №104/4262010-СК та видачі кредиту шляхом перерахування грошових коштів згідно реквізитів Заяви Позичальника на безготівкове перерахування коштів від 12.01.2018р. Надані суду позивачем Виписки по особовому рахунку позичальника від 10.12.2020р. за період з 27.12.2019р. по 27.12.2019р., не можуть бути належними доказами про виконання Позивачем своїх обов`язків по перерахуванню кредитних коштів тому, що вказані Виписки не мають жодної ознаки відношення до вказаного кредитного договору, вони не містять доказів перерахування грошових коштів на банківський рахунок № НОМЕР_2 в ПАТ «Альфа-Банк» у м.Києві, мають інші суми ніж погоджена сума кредиту відповідно договору, виписки мають дату формування 10.12.2020р., тобто фактично на два роки пізніше укладеного кредитного договору та сформовані за період 27.12.2019р. по 27.12.2019р., що також не має жодного відношення до виконання банком Заяви Позичальника на безготівкове перерахування коштів від 12.01.2018р.

З огляду на те, що позивачем не надано доказів видачі (перерахування) кредитних коштів, як-то виписку по рахунку позичальника про перерахування кредитних коштів у розмірі 36837,3 грн. на належний йому рахунок № НОМЕР_2 в ПАТ «Альфа-Банк» у м.Києві з призначенням платежу: Для зарахування на рах. № НОМЕР_2 , ІПН НОМЕР_3 ОСОБА_1 згідно договору №500620042 від 26.09.2017р., а розрахунок заборгованості в розумінні приписів Закону не може бути беззаперечним доказом здійснення перерахування коштів, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 частини 1статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

09.03.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Компсіс Фінанс» було укладено договір №09-03/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, згідно з яким відбулося переуступлення ТОВ «Компсіс Фінанс» прав вимоги до позичальників за кредитними договорами, у тому числі відбулося відступлення права вимоги і за зобов`язаннями за кредитним договором №104/4262010-СК від 12.01.2018 року.

08.05.2023 між ТОВ «Кампсіс Фінанс» та ТОВ «Дебт Форс» укладено договір № 08-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого право грошової вимоги про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором №104/4262010-СК від 12.01.2018 року перейшло до ТОВ «Дебт Форс».

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Між ПАТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 було 12.01.2018 року укладено Заяву-договір №104/4262010-СК на відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки (з можливістю встановлення Кредитного ліміту).

Відповідно до умов Заяви-договору №104/4262010-СК від 12.01.2018р. з додатками Банк надає кредит шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника вказаний в Заяві Позичальника на безготівкове перерахування коштів від 12.01.2018р.

Відповідно до заяви Позичальника на безготівкове перерахування коштів від 12.01.2018р., останній просив банк надати йому кредит шляхом перерахування кредитних коштів у розмірі 36837,3 грн. на належний йому рахунок № НОМЕР_2 в ПАТ «Альфа-Банк» у м. Києві з призначенням платежу: Для зарахування на рах. № НОМЕР_2 , ІПН НОМЕР_3 ОСОБА_1 згідно договору №500620042 від 26.09.2017р.

Згідно контррозрахунку наданого відповідачем (т.1 а.с.139-140), ОСОБА_1 не заперечує проти укладання договору та отримання кредитних коштів, однак зазначає, що кошти були отримані в меншому розмірі ніж пред`явлено за позовом, вказує на погашення кредитної заборгованості, на підтвердження надає відповідні квитанції.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції безпідставно відмовив у позові вказуючи на недоведеність позивачем обставин, щодо виконання своїх зобов`язань за договором з видачі суми кредиту.

Перерахування коштів у розмірі 36837,3 грн. на належний відповідачу рахунок № НОМЕР_2 в ПАТ «Альфа-Банк» у м. Києві з призначенням платежу: Для зарахування на рах. № НОМЕР_2 , ІПН НОМЕР_3 ОСОБА_1 згідно договору №500620042 від 26.09.2017р., підтверджується платіжною інструкцією банку №206474187 від 12.01.2018 року (т.2 а.с.29).

Облік заборгованості за кредитним договором з урахуванням здійснення погашення заборгованості підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 12.01.2018 р. по 08.02.2021р. (т.2 а.с.8-28).

Враховуючи викладене, доводи позивача щодо укладання кредитного договору, перерахунку кредитних коштів та наявність заборгованості, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовані відповідачем.

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вимог позову у повному обсязі.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2023 року у цій справі скасувати. Прийняти нову постанову наступного змісту.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» заборгованість за Заявою-договором №104/4262010-СК від 12.01.2018 року в сумі 55719,49 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту 35007,30 грн.; заборгованості по відсотках 19512,19грн.; штрафу 1200,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3153,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 20 жовтня 2023 року.

Судді: С. В. Кухар

О.В. Крилова

О.З. Поляков