КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/9047/2023 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Череп Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 04 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сліпченко Наталії Вікторівни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малиновської Олени Юріївни, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання недійсними договору про іпотечний кредит, додаткових договорів до нього та іпотечного договору, зобов`язання виключити запис про заборону відчуження об`єкта нерухомого майна, визнання недійсними електронних торгів та договору про відступлення прав вимоги, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Вердикт Капітал», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ПАТ «Платинум Банк», приватного нотаріуса КМНО Сліпченко Н.В., приватного нотаріуса КМНО Малиновської О.Ю., треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання недійсними договору про іпотечний кредит, додаткових договорів до нього та іпотечного договору, зобов`язання виключити запис про заборону відчуження об`єкта нерухомого майна, визнання недійсними електронних торгів та договору про відступлення прав вимоги, стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 09 вересня 2021 року у відкритті провадження у справі відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 січня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 09 вересня 2021 року скасовано, справу № 756/13517/21 направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 15 лютого 2022 року позовну заяву (виправлену редакцію) прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25 січня 2023 року, занесеною до протоколу судового засідання, допущено ОСОБА_2 до участі у справі в якості представника позивача за довіреністю.

03 квітня 2023 року до суду першої інстанції надійшла чергова заява представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про відвід головуючому судді Жуку М.В. з мотивів незгоди з процесуальними діями та рішеннями цього судді під час розгляду справи.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 04 квітня 2023 року визнано дії представника позивача - ОСОБА_2 щодо заявлення завідомо безпідставного відводу у даній справі зловживанням процесуальними правами, заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про відвід головуючому судді залишено без розгляду та застосовано до ОСОБА_2 заходи процесуального примусу, а саме стягнуто з нього штраф у дохід державного бюджету в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на день постановлення ухвали становить 2 684,00 грн.

Постановляючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що представник позивача - ОСОБА_2 , достеменно знаючи про те, що незгода сторони з процесуальними діями чи рішеннями судді не є підставою для відводу, в чергове звернувся із заявою про відвід головуючого судді саме з цих підстав, вказані дії зумовили безпідставне затягування розгляду справи та перешкоджанню її розгляду, що не може свідчити про добросовісні дії заявника щодо сприянню своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, а тому наявні підстави для визнання поданої заяви про відвід головуючому судді у цій справі зловживанням процесуальними правами та залишення її без розгляду. З огляду на зазначені обставини, суд також вважав за можливе застосувати до представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в дохід державного бюджету у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 у власних інтересах звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить визнати його нечинним з мотивів порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, та закрити провадження у справі в частині застосування до нього заходів процесуального примусу у вигляді штрафу.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції порушив порядок вирішення заявленого відводу, встановлений статтею 40 ЦПК України, оскільки розгляд заявленого в судовому засіданні 21 березня 2023 року відводу головуючому у справі іншим суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу № 756/12517/21, не здійснювався, а відповідна заява була безпідставно залишена без розгляду з підстав зловживання процесуальними правами, оскільки відвід саме в цьому засіданні заявлявся вперше.

Під час судового засідання 21 березня 2023 року відвід було заявлено з підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України, тоді як у поданій заяві відвід було заявлено через порушення пунктів 59, 60, розділу 7 (Обов`язки та зобов`язання) Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів, пункту 3 частини другої статті 129 Конституції України, части першої, другої, пункту 4 частини третьої статті 12 ЦПК України, адже під час судового засідання головуючий у справі постійно перебивав представника позивача і не надав можливості зачитати весь текст його письмового заперечення на приєднання до матеріалів справи довіреностей. Тобто відвід заявлено з абсолютно інших підстав із посиланням на інші норми права.

Твердження суду про те, що представник позивача намагається затягнути розгляд справи, зважаючи на диспозицію частини другої статі 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» є навпаки порушенням заборони прискорювати в будь-якій формі розгляд справи, зокрема й у формі порушення та ігнорування вимог ЦПК України щодо порядку, процедури та правил розгляду відводів.

Окрім цього, під час розгляду цивільної справи головуючому судді дозволяється вчиняти процесуальні дії, які прямо передбачено ЦПК України. Натомість, якщо цим Кодексом не передбачено вчинення процесуальних дій, які знаходяться у безпосередній суперечності до встановлених правил, порядку та процедури розгляду відводу, вчинення таких дій прямо заборонено для головуючого у справі № 756/13517/21, як особи уповноваженої на виконання функцій держави. Свідоме ігнорування суддею Жуком М.В. такою забороною є фактом особистої зацікавленості у розгляді справи, навіть шляхом притягнення представника позивач до відповідальності.

Відзиви учасників справи на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшли.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача - ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її вимоги.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки до суду не повідомили, тому колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення особи, щодо якої застосовані заходи процесуального примусу, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що у вересні 2021 року ОСОБА_1 та її представник - адвокат Чернеш Д.С. звернулись до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Вердикт Капітал», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ПАТ «Платинум Банк», приватного нотаріуса КМНО Сліпченко Н.В., приватного нотаріуса КМНО Малиновської О.Ю., треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання недійсними договору про іпотечний кредит, додаткових договорів до нього та іпотечного договору, зобов`язання виключити запис про заборону відчуження об`єкта нерухомого майна, визнання недійсними електронних торгів та договору про відступлення прав вимоги, стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 09 вересня 2021 року у відкритті провадження у справі було відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 січня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 09 вересня 2021 року скасовано, справу № 756/13517/21 направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

15 лютого 2022 року Оболонський районний суд м. Києва постановив ухвалу, якою прийняв позовну заяву (виправлену редакцію) до розгляду, відкрив загальне позовне провадження у справі та призначив підготовче судове засідання.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25 січня 2023 року, занесеною до протоколу судового засідання, допущено ОСОБА_2 до участі у справі в якості представника позивача за довіреністю.

28 січня 2023 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надіслав до суду першої інстанції заяву про відвід головуючому судді Жуку М.В. з підстав, передбачених частиною першою статті 37 ЦПК України.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 06 лютого 2023 року у зв`язку з визнанням заявленого відводу необґрунтованим заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про відвід головуючому судді передано до відділу організаційного забезпечення розгляду цивільних та адміністративних справ для визначення судді в порядку статті 33 ЦПК України.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 10 лютого 2023 року (суддя Ткач М.М.) у задоволенні заяви представника позивача - ОСОБА_2 про відвід головуючого судді Жука М.В. у справі № 756/13517/21 відмовлено.

Зазначена ухвала мотивована тим, що заява про відвід серед іншогозводиться до незгоди представника позивача з процесуальними діями та рішеннями судді у даній справі, проте незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу. При цьому скасування судом апеляційної інстанції ухвали про відмову у відкритті провадження та направлення справи для продовження її розгляду не є обставиною, яка виключає її розгляд складом суду, який було визначено у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України та відповідно також не є підставою для його відводу.

24 лютого 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Чернеш Д.С. також подав до суду першої інстанції заяву про відвід головуючому судді Жуку М.В. з підстав, передбачених пунктами 4, 5 частини першої статті 36, частиною першою статті 37 ЦПК України.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 27 лютого 2023 року у зв`язку з визнанням заявленого відводу необґрунтованим заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Чернеша Д.С. про відвід головуючому судді передано до відділу організаційного забезпечення розгляду цивільних та адміністративних справ для визначення судді в порядку статті 33 ЦПК України.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 28 лютого 2023 року (суддя Шевчук А.В.) у задоволенні заяви представника позивача - адвоката Чернеша Д.С. про відвід головуючого судді Жука М.В. у справі № 756/13517/21відмовлено.

Суд вказав, що за частиною четвертою статті 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальним рішенням судді не може бути підставою для відводу, а за змістом норми частини першої статті 37 цього Кодексу скасування судом апеляційної інстанції ухвали місцевого суду про відмову у відкритті провадження та направлення справи для продовження її розгляду не є обставиною, яка виключає її розгляд складом суду, визначеним у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що у підготовчому судовому засіданні 21 березня 2023 року суд першої інстанції розглядав заяви (клопотання) сторін та заперечення на них, зокрема, постановив ухвалу про відмову у задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Чернеша Д.С. про об`єднання цивільних справ № 756/13517/21та № 756/3874/21 в одне провадження.

Після розгляду поданих сторонами заяв і клопотань, а також заперечень на приєднання до матеріалів справи довіреностей та заперечень на дії головуючого під час вирішення питання про відвід, представником позивача - ОСОБА_2 було заявлено відвід головуючому судді Жуку М.В. з підстав наявності обставин, які викликають сумніви в об`єктивності та неупередженості судді під час цього судового засідання (пункт 5 частини першої статті 36 ЦПК України). Інший представник позивача - адвокатЧернеш Д.С. заявлений відвід підтримав.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 21 березня 2023 року, занесеною до протоколу судового засідання, заяву представника позивача - ОСОБА_2 про відвід головуючому судді визнано зловживанням процесуальними правами та залишено без розгляду. Додатково судом роз`яснено учасникам справи наслідки порушення порядку судового процесу та зловживання процесуальними правами.

24 березня 2023 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надіслав до суду першої інстанції заяву про відвід головуючому судді Жуку М.В. з підстав незгоди з процесуальними діями та рішеннями судді під час підготовчого судового засідання 21 березня 2023 року, а саме під час вказаного засідання головуючий у справі постійно перебував його, не давав можливості зачитати весь текст заперечення на приєднання до матеріалів справи довіреностей та довести переконливість доводів викладених у цьому запереченні, а коли він просив не перебивати його і бути почутим та вислуханим, головуючий погрожував накладенням штрафних санкцій. ОСОБА_2 вважав такі дії головуючого судді у справі № 756/13517/21 нічим іншим, ніж відвертою дискримінацією його як представника позивача перед іншими учасниками справи, приниженням його як людини, упередженим і принижуючим ставленням до нього, незаконним психологічним тиском і залякуванням з явно вираженою упередженістю.

Через порушення пунктів 59, 60, розділу 7 (Обов`язки та зобов`язання) Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів, пункту 3 частини другої статті 129 Конституції України, части першої, другої, пункту 4 частини третьої статті 12 ЦПК України просив відвести суддю Жука М.В. від розгляду справи № 756/13517/21 та призначити на предмет дослідження упередженості цього судді судово-психологічну експертизу, проведення якої доручити Обласному комунальному закладу «Дніпропетровська обласна клінічна психоневрологічна лікарня», із поставленням на вирішення експертів визначеного ним переліку питань.

Суд першої інстанції розцінив зазначені дії представника позивача - Карповича А.П. щодо заявлення завідомо безпідставного відводу зловживанням процесуальними правами, залишив без розгляду заяву про відвід головуючому судді у даній справі та застосував до ОСОБА_2 заходи процесуального примусу, а саме стягнув з нього штраф у дохід державного бюджету в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на день постановлення ухвали становить 2 684,00 грн.

Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України).

У пункті 11 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до частини другої статті 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Згідно із пунктами 4 і 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо було порушено порядок визначення судді для розгляду справи або є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі (частина перша статті 37 ЦПК України).

У частині четвертій статті 36 ЦПК України передбачено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу (частина третя статті 39 ЦПК України).

Згідно із вимогами частини п`ятої статті 39 ЦПК України якщо відвід заявляється повторно з підстав, розглянутих раніше, суд, який розглядає справу, залишає таку заяву без розгляду.

За змістом статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Пунктом 2 частини першої статті 148 ЦПК України передбачено, що суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

За частиною третьою статті 148 ЦПК України у випадку зловживання процесуальними правами представником учасника справи суд з урахуванням конкретних обставин справи може стягнути штраф як з учасника справи, так і з його представника.

Ухвалу про стягнення штрафу може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду вищої інстанції. Оскарження такої ухвали не перешкоджає розгляду справи. Постанова суду апеляційної інстанції за результатами перегляду ухвали про накладення штрафу є остаточною і оскарженню не підлягає (частина четверта статті 148 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції неодноразово розглядав заяви представників позивача про відвід головуючому судді Жуку М.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ПАТ «Платинум Банк», приватного нотаріуса КМНО Сліпченко Н.В., приватного нотаріуса КМНО Малиновської О.Ю., треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання недійсними договору про іпотечний кредит, додаткових договорів до нього та іпотечного договору, зобов`язання виключити запис про заборону відчуження об`єкта нерухомого майна, визнання недійсними електронних торгів та договору про відступлення прав вимоги, стягнення моральної шкоди, які заявлялися з підстав, як передбачених пунктами 4, 5 частини першої статті 36 ЦПК України, так і частиною першою статті 37 ЦПК України.

У підготовчому судовому засіданні 21 березня 2023 року суд постановив протокольну ухвалу, якою заяву представника позивача - ОСОБА_2 про відвід головуючому судді визнав зловживанням процесуальними правами та залишив її без розгляду. Крім того, суд наголошував на недопустимості зловживання процесуальними правами щодо повторного заявлення безпідставного відводу та про відповідні наслідки.Зазначене зауваження суду залишилось поза увагою представника позивача.

При цьому вказана ухвала суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалася, набрала законної сили та є чинною.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Колегія суддів враховує, що цивільний процесуальний обов`язок сторони - це належна поведінка сторони в цивільному судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду.

У постанові Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 910/1873/17 визначено, що принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

Аналіз частини другої статті 13 ЦК України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом.

Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти, як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права, «injuria». Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.

Термін «зловживання правом» свідчить про те, що ця категорія стосується саме здійснення суб`єктивних цивільних прав, а не виконання обов`язків. Обов`язковою умовою кваліфікації дій особи як зловживання правом є встановлення факту вчинення дій, спрямованих на здійснення належного відповідній особі суб`єктивного цивільного права.

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - винесення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб. У разі ж коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним (схожі висновки викладено Верховним Судом у постанові від 12 серпня 2019 року у справі № 905/945/18 та у постанові від 16 жовтня 2019 року у справі № 906/936/18).

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував про обов`язок національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (справа «Шульга проти України», пункт 28, справа від 02 грудня 2010 року) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (справа «Мусієнко проти України», пункт 24, рішення від 20 січня 2011 року).

Європейський суд з прав людини вказував, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії від 07 липня 1989 року).

Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Смірнова проти України» рішення від 08 листопада 2005 року, справа «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. Fгапсе, рішення від 27 квітня 2000 року). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (справа «Красношапка проти України» рішення від 30 листопада 2006 року).

У справі, що переглядається встановлено, що підставою для заявленого представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відводу головуючому судді Жуку М.В. було те, що вказаний суддя під час підготовчого судового засідання 21 березня 2023 року постійно перебивав представника, не давав можливості зачитати весь текст заперечення на приєднання до матеріалів справи довіреностей та довести переконливість доводів викладених у цьому запереченні, що давало підстави для побоювання в неупередженості або об`єктивності головуючого під час розгляду даної справи і порушення принципу змагальності цивільного судочинства.

Таким чином, встановивши, що представник позивача - ОСОБА_2 , достеменно знаючи про те, що заявлений ним в судовому засіданні відвід головуючому судді був визнаний зловживанням процесуальними правами та залишений без розгляду, а незгода з процесуальними діями чи рішеннями судді не є підставою для відводу, в чергове звернувся із заявою про відвід головуючого судді з цих же підстав, суд першої інстанції обґрунтовано визнав такі дії представника позивача зловживанням процесуальними правами, що спрямовані на безпідставне затягування розгляду справи та перешкоджанню її розгляду, що не може свідчити про добросовісні дії заявника щодо сприянню своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Аналізуючи норми процесуального права, якими керувався суд першої інстанції, стягуючи із представника позивача штраф у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вбачається, що достатньою підставою для його накладення є встановлення зловживання процесуальними правами особою, яка вчиняє процесуальну дію.

Доводи апеляційної скарги про те, що під час судового засідання 21 березня 2023 року відвід було заявлено з підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України, а у поданій заяві відвід заявлено через порушення головуючим суддею пунктів 59, 60, розділу 7 (Обов`язки та зобов`язання) Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів, пункту 3 частини другої статті 129 Конституції України, части першої, другої, пункту 4 частини третьої статті 12 ЦПК України, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані, оскільки норми цивільного процесуального законодавства передбачають виключний перелік підстав для відводу (самовідводу) судді, встановлений у статях 36, 37 ЦПК України, до яких окремою категорією не відносяться обставини, що зазначалися представником позивача у заяві про відвід головуючому судді Жуку М.В.

Норми пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України визначають, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. До таких обставин і відносяться факти, про які вказував представник позивача у заяві про відвід від 24 березня 2023 року. Отже, хоча й відвід головуючому судді у справі був заявлений із посиланням на інші норми права, однак обґрунтований аналогічними підставами, а саме наявність обставин, які викликають сумніви в об`єктивності та неупередженості складу суду.

Посилання апеляційної скарги на те, що суд першої інстанції порушив порядок вирішення заявленого відводу, встановлений статтею 40 ЦПК України, оскільки розгляд заявленого в судовому засіданні 21 березня 2023 року відводу головуючому у справі іншим суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу № 756/12517/21, не здійснювався, не заслуговують на увагу, оскільки ухвала Оболонського районного суду м. Києва від 21 березня 2023 року, занесена до протоколу судового засідання, якою заява представника позивача - ОСОБА_2 про відвід головуючому судді визнана зловживанням процесуальними правами та залишена без розгляду, не є предметом перегляду даного апеляційного провадження.

Інші аргументи апеляційної скарги переважно зводяться до помилкового тлумачення і розуміння представником позивачапроцесуальних правовідносин сторін та положень законодавства, вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що місцевим судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, ухвала суду першої інстанції про визнання дій представника позивача щодо заявлення завідомо безпідставного відводу у справі зловживанням процесуальними правами, залишення заяви про відвід головуючому судді без розгляду та застосування до вказаного представника заходів процесуального примусу у вигляді штрафупостановлена відповідно до вимог процесуального законодавства і обґрунтовані підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У такому разі розподіл судових витрат у вигляді сплаченого представником позивача судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 04 квітня 2023 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.О. Писана

Д.О. Таргоній