КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2-о/947/486/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2023 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

за участі представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за заявою

ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: ОСОБА_3 ,

про встановлення факту, самостійного виховання,

перебування на утриманні

та проживанні неповнолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ:

11.09.2023 року до Київського районного суду міста Одеси через засоби поштового зв`язку надійшла заява ОСОБА_1 , подана за підписом представника адвоката Дідик С.В., за участі заінтересованої особи ОСОБА_3 , про встановлення факту самостійного виховання, перебування на утриманні та проживанні неповнолітніх дітей, в якій заявник просить суд встановити факт самостійного виховання, перебування на утриманні та постійного проживання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають окремо від своєї матері ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), та самостійно виховуються батьком ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), проживають разом з батьком та перебувають на його утриманні.

В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_3 між заявником ОСОБА_1 та ОСОБА_6 розірвано шлюб, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 205 від 17.03.2004 року.

В подальшому, як стверджує заявник, ним було створено нову сім`ю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_3 .

Під час перебування у сімейних стосунках з останньою, без реєстрації шлюбу, в них народились спільні діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В подальшому, між ним ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були припинені шлюбні відносини та спільне проживання, за наслідком чого ними, як сторонами було досягнуто згоди стосовно участі у вихованні та утриманні спільних дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заявник стверджує, що з серпня місяця 2021 року діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають разом з своїм батьком ОСОБА_1 за місцем його реєстрації, а матір дітей - ОСОБА_3 тривалий час проживає поза межами державного кордону України та не заперечує про повне знаходження спільних дітей на утриманні їх батька ОСОБА_1 , з серпня 2021 року по теперішній час.

Так, заявник посилається на те, що спільні діти сторін: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , знаходяться на повному йому утриманні та проживають разом з ним, він постійно сплачує витрати по вихованню синів, витрати на лікування, витрати на оплату комунальних послуг, придбання одягу, продуктів харчування, а також всі витрати на проживання своїх дітей.

За наслідком чого, заявник вважає за необхідне встановити факт самостійного виховання, перебування на утриманні та постійного проживання неповнолітніх дітей разом з ним ОСОБА_1 , як батьком, окремо від матері ОСОБА_3 , який заявнику необхідний для захисту прав та інтересів малолітніх дітей.

Вказані обставини стали підставою для звернення заявника до суду з цією заявою.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаною заявою було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 13.09.2023 року вказану заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено дату, час і місце проведення судового засідання.

У судове засідання призначене на 11.10.2023 року з`явився представник заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , яка підтримала заявлені вимоги та наполягала на їх задоволенні, зазначивши, що просить суд встановити факт самостійного виховання, перебування на утриманні та постійного проживання неповнолітніх дітей сторін по справі, які проживають окремо від своєї матері ОСОБА_3 , та самостійно виховуються батьком ОСОБА_1 , та постійно проживають разом з батьком та перебувають на його утриманні.

Заінтересована особа ОСОБА_3 у судове засідання призначене на 11.10.2023 року не з`явилась, однак 05.10.2023 року до суду надійшла нотаріальна посвідчена заява від ОСОБА_3 від 02.10.2023 року, посвідчена нотаріусом республіки Молдови Звоновою Мариною, зареєстрована в реєстрі за №2-3638, з наданням 10.10.2023 року через представника належного перекладу вказаної заяви на українську мову складеного перекладачем Онищенко Ю. У відповідності до вказаної заяви, ОСОБА_3 не заперечує проти задоволення вказаної заяви, просить суд розгляд справи провести за її відсутності, а також підтверджує викладені у заяві обставини з самостійного виховання батьком ОСОБА_1 спільних малолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які проживають разом з батьком та перебувають на його утриманні.

Приймаючи викладені обставини, враховуючи положення ст. 211 ЦПК України, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності заінтересованої особи в судовому засіданні 11.10.2023 року на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши усі докази наявні в матеріалах справи, суд вважає заяву підлягаючою до задоволення виходячи з наступних обставин.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил. Встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до ч. 1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів що мають юридичне значення, а зокрема: перебування фізичної особи на утриманні.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснено в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5 в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Касаційний цивільний суд Верховного Суду у справі № 363/214/17-ц від 22.08.2018 року, прийшов до висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною 1 ст. 319 ЦПК України встановлено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приймаючи викладені обставини, судом встановлено, що заявлені вимоги підлягають розгляду в порядку окремого провадження, підстав для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без розгляду з підстав наявності спору про право у відповідності до положень ч.4 ст. 315 ЦПК України, не встановлено.

Перевіряючи обставини справи та досліджуючи і надаючи оцінку поданим до суду доказам, судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України за № НОМЕР_4 , виданого 30.10.2018 року органом за №5112.

У відповідності до довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради за №Ч5-47637-ф/л від 27.03.2019 року та отриманої судом довідки №223232 від 12.09.2023 року з Єдиного державного демографічного реєстру вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 27.11.1996 року значиться зареєстрованим станом на 12.09.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 .

17 березня 2004 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції проведено державну реєстрацію розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , про що складено актовий запис №17, та підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 .

В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Одесі народився ОСОБА_4 , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 09.08.2014 року складено актовий запис №36, в якому в графі відомості про батька зазначено інформацію про ОСОБА_1 , в графі відомості про матір ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 в місті Одесі народився ОСОБА_5 , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 09.04.2015 року складено актовий запис №3380, в якому в графі відомості про батька зазначено інформацію про ОСОБА_1 , в графі відомості про матір ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 .

Матір дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є громадянкою України, РНОКПП НОМЕР_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_7 , виданого 31.10.2005 року Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області.

Отже, з поданих до суду доказів, що також визнано сторонами по справі, вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі не перебували, однак є батьками двох спільних неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно зі ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (ч.ч. 1, 2 ст. 157 СК України).

Статтею 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

У відповідності до наданого до суду Акту про встановлення факту самостійного виховання, перебування на утриманні та проживання неповнолітніх дітей, складеного 26.08.2023 року сусідами заявника, а саме мешканцями будинку АДРЕСА_2 : ОСОБА_7 , мешканкою квартири АДРЕСА_3 вказаного будинку; ОСОБА_8 , мешканкою квартири АДРЕСА_4 ; ОСОБА_9 , мешканцем квартири АДРЕСА_5 , засвідчено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , проживають за адресою: АДРЕСА_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , за наслідком чого підтверджено факт самостійного виховання останнім, та перебування на утриманні та проживанні останнього неповнолітніх дітей.

У відповідності до наданої до суду довідки від 15.02.2023 року за підписом керівника Громадської організації «ТЕХНОКЛУБ» Ярош Ю.Г. підтверджено, що ОСОБА_1 дійсно приводив сина ОСОБА_5 на уроки з моделювання у Клубі технічної творчості для дітей «Техноклуб».

Згідно з довідкою, виданою 02.03.2023 року ФОП ОСОБА_10 підтверджено, що ОСОБА_1 дійсно приводив свого сина ОСОБА_4 на заняття в клуб робототехніки на програми «Робототехніка Mindstorms» та інженерне моделювання та макетування.

Відповідно до довідки, виданої 09.01.2023 року лікарем Регіонального Одеського центру відновлення хребта та реабілітації підтверджено, що ОСОБА_1 приводив свого сина ОСОБА_4 на процедури масажу хребта та лікувальної фізичної культури.

Також судом встановлено, що 05.10.2023 року до суду надійшла нотаріальна посвідчена заява від ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка посвідчена нотаріусом республіки Молдови Звоновою Мариною, зареєстрована в реєстрі за №2-3638, з наданням 10.10.2023 року через представника заінтересованої особи належного перекладу вказаної заяви на українську мову складеного перекладачем Онищенко Ю.

У відповідності до вказаної заяви, ОСОБА_3 зазначила особисто, що не заперечує проти задоволення зазначеної заяви та підтверджує, що вона та заявник, як батьки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , домовилися про місце проживання дітей разом з батьком, який особисто несе витрати та бере участь в утриманні дітей, займається вихованням дітей у повному обсязі. Також підтвердила наявність домовленості, що місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 є місце проживання батька ОСОБА_1 . Також, ОСОБА_3 підтвердила у заяві факт того, що заявник ОСОБА_1 самостійно виховує і утримує їх спільних дітей, якими є: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Частиною 1 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Враховуючи вищевикладене, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, беручи до уваги повне визнання заявлених вимог матір`ю дитини, суд вважає, що вимоги про встановлення факту перебування дитини на утриманні та вихованні батька, та проживання з ним, є обґрунтованими, такими, що знайшли підтвердження належними доказами, а відтак підлягають задоволенню.

Також судом встановлено, що відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Судом приймається, що чинне законодавство не містить чіткого визначення поняття «утримання дітей» та переліку документів, які би підтверджувати факт такого утримання. Більше того, жоден нормативний документ не містить переліку документів, які би підтверджували факт утримання дітей для осіб, які вирішили питання утримання дітей в добровільному порядку, без стягнення аліментів в судовому порядку, що в сукупності і є підставою звернення до суду заявою про встановлення даного факту.

Враховуючи викладене, суд вважає доведеним, що заявник у інший спосіб не може довести даний факт і зазначені обставини перешкоджають реалізації прав заявника та гарантованого захисту його дітей у визначений законом спосіб.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таким чином, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

Згідно ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено Законом. Відтак, сплачений заявником при звернені до суду з заявою про встановлення факту судовий збір не відшкодовується за рахунок іншої сторони.

Керуючись ст.ст. 77, 81, 293, 294, 315, 319, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_6 ), заінтересована особа: ОСОБА_3 (місцезнаходження: АДРЕСА_7 ), про встановлення факту, самостійного виховання, перебування на утриманні та проживанні неповнолітніх дітей задовольнити.

Встановити юридичний факт, а саме факт самостійного виховання, перебування на утриманні та постійного проживання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 , актовий запис №36, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 09.08.2014 року) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_6 , актовий запис № 3380, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 09.04.2015 року) які проживають окремо від матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), та самостійно виховуються батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_2 ), постійно проживають разом з батьком та перебувають на його утриманні.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Калініченко Л. В.