Провадження № 22-ц/812/985/23
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 жовтня 2023 року м. Миколаїв

справа № 487/2135/16-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 06 липня 2016 року під головуванням судді Андрощука В.В., повний текст судового рішення складений цього ж дня,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що 02 серпня 2005 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №NKA0GF044440289, за умовами якого позичальнику було надано кредитні кошти у розмірі 28 160 доларів США зі строком повернення до 01 серпня 2025 року.

Як вказав позивач, у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 05 квітня 2016 року у позичальника утворилась заборгованість у розмірі 55 327,88 доларів США, з яких: 18 834,51 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 12 561,56 доларів США - заборгованість за відсотками, 2 494,80 доларів США заборгованість по комісії, 21 437,01 доларів США пеня.

Посилаючись на викладене, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило стягнути з відповідачки на їх користь заборгованість кредитним договором в розмірі 55 327,88 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.04.2016 року складає 1 437 971 грн. 60коп.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 липня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором від 02 серпня 2005 року у розмірі 55 327,88 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 1 437 971 грн 60 коп., з яких 18834,51 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 12561,56 доларів США - заборгованість за відсотками, 2494,80 доларів США заборгованість по комісії, 21437,01 доларів США пеня. Стягнуто з відповідачки на користь позивача відшкодування судового збору в розмірі 21 569 грн. 57 коп.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 липня 2023 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, оскільки з матеріалів справи вбачається, що про час судового розгляду у справі відповідача було повідомлено шляхом направлення повісток про виклик його до суду на відому адресу та ним же отримано повістку про виклик, та ще у 2018 році ОСОБА_1 отримала копію вказаного рішення.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 23 серпня 2023 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги на заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 липня 2016 року до ухвалення судового рішення у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила застосувати позовну давність, рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Апелянт зазначала, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається порушення нею договору 08 вересня 2005 року, оскільки саме з цієї дати заборгованість зі сплати процентів становила 47,23 доларів США, яка не була усунута , а з 19 жовтня 2005 року кредитором було вперше застосовано пеню. За таких умов вважає, що на підставі підпункту «а» пункту 2.3.3 Договору починаючи з 19 жовтня 2005 року у кредитора виникло право вимоги до неї та почався перебіг позовної давності, про застосування якої б вона могла заявити у засіданні суду першої інстанції, але була позбавлена такої можливості через неповідомлення про розгляд справи. Також зазначала, що в договорі відсутній обов`язок кредитора щодо строків застосування до боржника вимоги про дострокове повернення кредиту, яку було здійснено кредитором на власний розсуд шляхом надіслання повідомлення від 12 листопада 2011 року, яке було отримано нею 18 листопада 2011 року, та відповідно до якого на 31-й день від дня його отримання в неї виник обов`язок повернення кредитної заборгованості в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - адвокат Шевченко А.О. просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а заочне рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 06 липня 2016 року без змін. Вказує, що перше порушення відповідачкою договору відбулось 11.10.2005 і ця інформація відображена у розрахунку в колонці «Залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом (тiлом кредиту)», сума прострочки 27,35. Порушення було усунуте 19.10.2005, коли відповідачка сплатила пеню в сумі 2,91 і ця інформація відображена у розрахунку в колонці «Сума погашеної пені». Вважає, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не пропустив строки позовної давності, звернувшись до суду з позовною заявою у 2016 році. Так, відповідно до ч.1 ст. 264 перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. 24.04.2014 р. ОСОБА_1 внесла на погашення заборгованості за договором № NKA0GF04440289 кошти в сумі 400 доларів США. Вказане підтверджується випискою по рахунку НОМЕР_1 (рахунок відкрито для зарахування коштів, направлених на погашення заборгованості, згідно п. 1.2 кредитного договору №NKA0GF04440289). У 2014 році, окрім цієї операції, відповідач вносила на погашення кошти 11.02.2014 р. та 29.01.2014 р. Вважає, що вказані дії свідчить про визнання ОСОБА_1 боргу за кредитним договором. Окрім цього, частиною третьою статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Така заява не подавалася відповідачем у суді першої інстанції. При цьому, просить суд звернути увагу на те, що з матеріалів справи вбачається, що відповідач була повідомлена належним чином про час і місце розгляду справи шляхом направлення повісток про виклик її до суду, які вона отримала. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що 17.11.2011 р. вона отримала повідомлення від 12.11.2011 р. про дострокове повернення кредиту, тому на її думку датою повернення кредиту є 17.12.2011 р. Таким чином, на думку ОСОБА_1 після 17.12.2011 року Банк не мав права нараховувати проценти і всі сплачені проценти після 17.12.2011 року повинно було зараховувати на тіло кредиту. Але в «Контррозрахунку» ОСОБА_1 зроблено підрахунок коштів які вона погашала по кредитному договору не після 17.12.2011 року, а з 19.10.2005 р. до 14.02.2011 р., що не може бути обґрунтуванням підстав на які посилається відповідач.

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені, про що свідчать відповідні повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 93, 94).

Відповідно до п. 9 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України в редакції Закону № 2147-VІІІ від 03.10.2017 справи у судах першої і апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За приписами ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 серпня 2005 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №NKA0GF044440289 (а.с. 12-13).

За умовами цього договору Банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом: видачі готівки із каси на строк по 01 серпня 2025 року включно, у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 28160 доларів США на наступні цілі: придбання квартири в сумі 22 000 доларів США та на оплату страхових платежів у сумі 6160 гривень, зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 0,92% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту і комісії за розрахунково-касове обслуговування у розмірі суми 0,18% від суми виданого кредиту 22 000 доларів США, комісія за дострокове погашення кредиту відповідно з п. 1.5 даного договору. Періодом сплати сторони узгодили період з 01 по 08 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за виключенням комісії, яка сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісячно в період сплати позичальник повинен надати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 269,58 доларів США для погашення заборгованості по кредитному договору, яка складається із заборгованості по кредиту, процентам, комісії, а також інші витрати відповідно до з п.п. 2.2.9.4.3. (пункт 1.1. договору).

У пунктах 1.6., 3.7. договору сторони погодили, що при порушені позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом у розмірі 2,26%, нараховані від суми непогашеної заборгованості в строк заборгованості по кредиту. Розраховані згідно цьому пункту договору проценти сплачуються позичальником щомісячно в період сплати вищевказаної в п. 1.1. суми щомісячного платежу по кредитному договору.

Згідно пункту 4.1. кредитного договору при порушенні позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених п.п.2.2.2, 2.2.3 даного Договору, Банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити Банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні (чи сумі в валюті кредиту, еквівалентній 1 грн, по курсу НБУ на день сплати) за кожний день прострочення.

Також пунктом 2.3.3. кредитного договору передбачено, що при виникненні порушення позичальником зобов`язань, передбачених умовами даного договору, Банк на власний розсуд має право змінити умови договору витребувати у позичальника дострокове повернення кредиту, сплати комісії і процентів за його користування, виконання інших зобов`язань по цьому договору у повному об`ємі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, згідно ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України, по зобов`язанням, строки виконання яких не настали, строки вважаються такими, що настали у вказану у повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов`язується повернути Банку суму кредиту у повному обсязі, комісію і проценти за фактичний строк його користування , у повному об`ємі виконати інші зобов`язання по договору.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за кредитним договором виконало належним чином, надавши ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі та на умовах, установлених договором, що підтверджується відповідним ордером-розпорядженням про видачу кредиту (а.с. 14).

Факт користування кредитними коштами ОСОБА_1 не заперечувала та таке підтверджується випискою по рахунку відповідачки (а.с. 103-123).

Згідно наданого Банком розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 в порушення взятих на себе зобов`язань несвоєчасно та не в повному обсязі погашала кредитну заборгованість.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно керувався тим, що згідно з наявними у справі доказами станом на час розгляду справи в суді зобов`язання за кредитним договором відповідачкою належним чином не виконані, а тому відповідно до ст. 526, 611, 1054, 1050 існують підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку дострокового повернення тіла кредиту, процентів та пені.

Разом із тим, при вирішенні даної справи в порушення приписів п. 2 ч. 1 ст. 264 ЦПК України суд з`ясував не всі фактичні дані, які мають значення для справи.

Так, з наданої відповідачкою до суду першої інстанції (при поданні заяви про перегляд заочного рішення) вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 12.11.2011 року вбачається, що у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 умов кредитного договору щодо своєчасної сплати чергових платежів на погашення кредиту та утворенням простроченої заборгованості за кредитом Банк повідомив позичальника про необхідність в 30-денний строк з дня отримання цієї вимоги достроково погасити всю суму заборгованості за кредитом, проценти та штрафні санкції (а.с. 48-49).

Як вказала ОСОБА_1 , вказана вимога була отримана нею 18 листопада 2011 року.

За таких обставин ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відповідно до умов укладеного договору та ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив кінцевий строк погашення кредиту.

Отже, починаючи з 19 грудня 2011 року ОСОБА_1 повинна була повернути всю заборгованість за договором, проте відповідачка вищевказану вимогу Банку не виконала.

Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постановах Верховного Суду від 26 травня 2021 року в справі № 755/15853/15-ц, від 10 лютого 21022 року у справі № 263/1976/16-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України припиняється також і право кредитодавця нараховувати обумовлену в договорі неустойку.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитними коштами та пені, нарахованих Банком за період поза межами погодженого сторонами строку кредитування, тобто, після 18 грудня 2011 року є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

Щодо тверджень апеляційної скарги про те, що після зміненого Банком кінцевого строку повернення кредиту відповідачкою було сплачено 14 195,31 долара США на погашення процентів, які повинні бути зараховані на погашення тіла кредиту, то слід зазначити наступне.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст.77-ст.80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Верховний Суд у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 201/5527/16-ц, від 25.05.2021 року у справі № 554/4300/16-ц дійшов висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Жодних доказів здійснення ОСОБА_1 платежів на погашення кредитної заборгованості апелянтом не було надано. Разом із тим, з виписки з рахунку ОСОБА_1 вбачається, що після 18 грудня 2011 року нею було сплачено: 29 січня 2014 року 200 доларів США; 11 лютого 2014 року 400 доларів; 24 квітня 2014 року 400 доларів США, тобто всього 1000 доларів США. Між тим, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 19 грудня 2011 року борг ОСОБА_1 за тілом кредиту становив 19 286 доларів США. Отже, враховуючи сплачені відповідачкою 1000 доларів США, які повинні бути зараховані на погашення боргу за тілом кредиту, а не на проценти та пеню, фактично борг за тілом кредиту станом на 19 грудня 2011 року складав 18 286 доларів США.

За такого з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором від 02 серпня 2005 року №NKA0GF044440289 станом на 05 квітня 2016 року у загальному розмірі 23674,67 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 05 квітня 2016 року складає 615 304грн. 67 коп., яка складається: з 18 286,24 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 3 352,44 доларів США - заборгованість за відсотками, 2 035,99 доларів США пеня.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки комісії у розмірі 2 494,80 доларів США, то позивачем не доведена наявність передбачених договором підстав для її стягнення, оскільки п. 1.1 кредитного договору передбачено, що комісія за розрахунково-касове обслуговування сплачується в момент надання кредиту, а комісія за дострокове погашення кредиту відповідно п. 1.5 даного договору складає 0% від суми переплаченого тілу кредиту. Не обґрунтовано нарахування комісії і наданим позивачем розрахунком заборгованості.

Отже рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 комісії у розмірі 2 494,80 доларів США підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні цих вимог за безпідставністю.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції були неповно з`ясовані обставини справи, що призвело до помилкового висновку про задоволення позову в повному обсязі, то відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду в частині розміру стягнутої заборгованості, нарахованої після 18 грудня 2011 року, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні цих вимог за безпідставністю.

Посилання апеляційної скарги на застосування строку позовної давності колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до приписів частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Проте така заява не подавалася відповідачем у суді першої інстанції. При цьому колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про позбавлення її можливості подати заяву про застосування строку позовної давності до ухвалення Заводським районним судом м. Миколаєва оскаржуваного заочного рішення з причин неповідомлення про розгляд справи, оскільки в матеріалах справи містяться розписки про вручення ОСОБА_1 повісток про призначені судові засідання (а.с. 25, 28).

Не заслуговують на увагу і посилання апеляційної скарги на штучне збільшення позивачем заборгованості в зв`язку із надсиланням вимоги про дострокове повернення кредиту тільки у 2011 році, тоді як відповідачка почала порушувати строк погашення заборгованості у 2005 році, оскільки як пунктом 2.3.3. укладеного сторонами кредитного договору, так і частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено право, а не обов`язок позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Отже апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на викладене, виходячи із принципу пропорційності відшкодування судового збору до задоволених вимог також підлягає зміні судове рішення і в частині розміру стягнутого судового збору за позовну заяву: шляхом зменшення його розміру з 21 569 грн 57 коп. до 9 443 грн 15 коп.

Крім того, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги та враховуючи, що ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 23 серпня 2023 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги, з позивача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за апеляційну скаргу пропорційно до її задоволення - у розмірі 18 183 грн 10коп., а з ОСОБА_1 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно до вимог скарги, у задоволенні яких відмовлено, - в розмірі 14 171 грн. 25 коп.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 липня 2016 року в частині розміру заборгованості, нарахованої після 18 грудня 2011 року, скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих вимог за безпідставністю.

В іншій частині рішення змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором від 02 серпня 2005 року у розмірі 24 222,94 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 05 квітня 2016 року складає 629 554 грн. 21коп. (шістсот двадцять дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят чотири гривні двадцять одна копійка)

Рішення в частині стягнення судового збору змінити, зменшивши її розмір з 21 569 грн 57 коп. до 9 443 грн 15 коп.(дев`ять тисяч чотириста сорок три гривні п`ятнадцять копійок)

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» в дохід держави судовий збір за апеляційну скаргу у розмірі 18 183 грн 10коп. (вісімнадцять тисяч сто вісімдесят три гривні десять копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 14 171 грн. 25 коп. (чотирнадцять тисяч сто сімдесят одна гривня двадцять п`ять копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2023 року.