ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4021/23 Справа № 185/6452/22 Суддя у 1-й інстанції - Головін В.О. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Максюти Ж.І.,

суддів: Барильської А.П., Зайцевої С.А.

за участю секретаря Ніколиної А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» - адвоката Сечко Сергія Володимировича на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2023 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», про стягнення страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И ЛА:

Позивач 15.08.2022 року звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , про стягнення страхового відшкодування у розмірі 24083,01 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає, що 06.08.2020 року о 14 год. 10 хв. по пров. Музейний та вул. Соборна у м. Павлограді Дніпропетровської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував відповідач та автомобіля «Opel», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

На момент дорожньо-транспортної пригоди між позивачем та ТОВ «Агро Прайд» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-0401-19-00359 від 05.12.2019 року, згідно з яким позивач прийняв на себе зобов`язання по відшкодуванню матеріальної шкоди заподіяної страхувальнику автомобіля «Opel», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.09.2020 року по справі 185/5727/20 відповідача було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Потерпілий звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Дану заяву було розглянуто, пошкодження автомобіля потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було визнано страховим випадком.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля потерпілого, пошкодженого внаслідок ДТП, склала 61446,01 грн.

Позивач, відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту, виплатив потерпілому страхове відшкодування в розмірі 58696,01 грн.

Сума несплачених страхових платежів становила 2750,00 грн., тому дану суму було вирахувано з розміру страхового відшкодування.

На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована в ПРАТ «ПЗУ Україна» за полісом обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів № 120117673.

Позивач звернувся до страхової компанії Відповідача із завою про виплату суми страхового відшкодування за полісом № 120117673, за яким третя особа здійснила виплату в розмірі 37363,00 грн., згідно платіжного доручення № 49929_СА01Р/623 від 10.12.2020 року (страхова виплата з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля потерпілого), яка не покриває всі виплати за договором.

За таких обставин відповідач, як особа відповідальна за завданий збиток повинна відшкодувати позивачу різницю між сумою страхового відшкодування, сплаченого за договором добровільного страхування наземного транспорту та сумою страхового відшкодування, виплаченою за полісом № 120117673, а саме: 61446,01 грн. 37363,00 грн. = 24083,01 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2023 року в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», про стягнення страхового відшкодування відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить суд, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2023 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним.

1) Доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжні доручення та рахунки на сплату послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, а звіт про оцінку автомобіля є лише попереднім оціночним документом, я кому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення.

2) Зазначає, що сума несплаченого страхового платежу за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів , цивільно правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті від 05.12.2019 року в розмірі 2750 грн. є доходом, який ПРАТ СКУСГ могло б реально одержати за звичайних обставин, якби протиправні дії відповідача, не порушили право позивача на отримання такого платежу.

30 травня 2023 року до Дніпровського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відзив на апеляційну скаргу мотивований наступним.

1) Сума несплачених страхових платежів в розмірі 2750 грн., яку було вирахувано з розміру страхового відшкодування, не може бути врахована до суми страхового відшкодування сплаченого за договором добровільного страхування наземного транспорту, так як вона фактично не була сплачена позивачем.

2) У зв`язку з тим, що позивачем надано до суду документи, з яких неможливо встановити дійсну вартість деталей та робіт, так як їх розміри в розрахунку страхового відшкодування відрізняються в розміру, зазначеному в рахунку ТОВ ТВК Автолайф Дніпро від 20.08.2020 року, суд вважає що рахунок ТОВ ТВК Автолайф Дніпро від 20.08.2020 року та розрахунок суми страхового відшкодування позивача від 21.08.2020 є неналежними доказами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 06.08.2020 року о 14 год. 10 хв. по пров. Музейний та вул. Соборна у м. Павлограді Дніпропетровської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував відповідач та автомобіля «Opel», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

На момент дорожньо-транспортної пригоди між позивачем та ТОВ «Агро Прайд» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-0401-19-00359 від 05.12.2019 року, згідно з яким позивач прийняв на себе зобов`язання по відшкодуванню матеріальної шкоди заподіяної страхувальнику автомобіля «Opel», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.09.2020 року по справі 185/5727/20 відповідача було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Потерпілий звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Дану заяву було розглянуто, пошкодження автомобіля потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було визнано страховим випадком.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля потерпілого, пошкодженого внаслідок ДТП, склала 61446,01 грн.

Позивач, відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту, виплатив потерпілому страхове відшкодування в розмірі 58696,01 грн.

Сума несплачених страхових платежів становила 2750,00 грн., тому дану суму було вирахувано з розміру страхового відшкодування.

На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована в ПРАТ «ПЗУ Україна» за полісом обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів № 120117673.

Позивач звернувся до страхової компанії Відповідача із завою про виплату суми страхового відшкодування за полісом № 120117673, за яким третя особа здійснила виплату в розмірі 37363,00 грн., згідно платіжного доручення № 49929_СА01Р/623 від 10.12.2020 року (страхова виплата з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля потерпілого), яка не покриває всі виплати за договором.

Стаття 993 ЦК України передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За таких обставин відповідач, як особа відповідальна за завданий збиток повинна відшкодувати позивачу різницю між сумою страхового відшкодування, сплаченого за договором добровільного страхування наземного транспорту та сумою страхового відшкодування, виплаченою за полісом № 120117673, а саме: 61446,01 грн. 37363,00 грн. = 24083,01 грн.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до положень ст. ст. 3, 5, 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до п.35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Пунктом 36.1 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Враховуючи наведене, завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди).

Верховний Суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові № 686/17155/15-ц від 03.10.2018 року підтримав правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15, де зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

На підставі цього висновку Верховний Суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за вартість матеріального збитку пошкодженого транспортного засобу, а винна особа, дії якої спричинили дорожньо-транспортну подію - відповідає за різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та вартістю матеріального збитку.

Окрім цього, Верховний Суд у своїй постанові від 22.01.2019 року у справі № 676/518/17 дійшов висновку, що відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливо б було відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

На підтвердження вищевикладеного, аналогічного висновку дійшов Верховний Суд також і у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №359/2309/17 вказавши, що системний аналіз п.32.7 ч. 1 ст.32 закону №1961-ІУ, ст. 22, абз. 3 п.3 ч. 1 ст.988, стст.1166, 1187, 1194 ЦК, пп.1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі така майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 22 січня 2019 року у справі №676/518/17, від 23 січня 2019 року у справі №750/6218/16-ц, від 07 лютого 2019 року у справі №645/3746/16-ц, №591/3152/16-ц від 25.03.2019 року, від 25 березня 2019 року у справі №591/3152/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі №522/15636/16-ц, від 18 лютого 2020 року у справі №522/1251/15-ц.

За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 565/1210/19.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Стаття 1191 ЦК України регламентує право зворотної вимоги до винної особи, і частиною 1 передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" до ПАТ «СК «ПЗУ Україна» після виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних витрат перейшло право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, відповідно підлягають вирішенню питання розподілу судових витрат.

Згідно з частиною 1, 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи те, що при зверненні з позовом до суду першої інстанції позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2481 грн, а при поданні апеляційної скарги сплачено 3721, 50 грн, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 6202, 50 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» - адвоката Сечко Сергія Володимировича - задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2023 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», про стягнення страхового відшкодування задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», , 03038 м. Київ, вул. Федорова Івана, 32, Літ. А, п/р НОМЕР_4 в АБ Укргазбанк, МФО 320478, суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 24083, грн. 01 коп.(двадцять чотири тисячі вісімдесят три гривні 01 копійка)..

Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», , 03038 м. Київ, вул. Федорова Івана, 32, Літ. А, п/р НОМЕР_4 в АБ Укргазбанк, МФО 320478, судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції, та за подачу апеляційної скарги у розмірі 6 202 грн. 50 коп.(шість тисяч двісті дві гривні 50 копійок).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: А.П. Барильська

С.А. Зайцева