Справа №345/4765/23
Провадження № 2/345/1220/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.10.2023 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:

судді Якиміва Р.В.,

секретар судового засідання Гладенької Л.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Калуші в порядку спрощеного позовногопровадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач являється батьком її неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Калуського міськрайонного суду від 02.08.2012 року шлюб між сторонами було розірвано. У дочки було діагностовано синдром Пайра, хронічний неспецифічний коліт і призначено лікування. Пройшовши відповідне лікування та діагностичні процедури нею витрачено 9037, 26 грн . Посилаючись на те, що відповідач повинен брати участь у витратах на навчання, а в загальному участь у додаткових витратах відповідача становить 4518, 63 грн., просила стягнути з відповідача у її користь додаткові витрати на лікування дочки та витрати на правничу допомогу.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 25.09.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки частиною 6ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Позивач подала до суду заяву у якій зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, просить його задоволити та розглядати справу без її участі.

Відповідач подав до суду заяву у якій вказав, що позов визнає, просить розглядати справу у його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Калуського міськрайонного суду від 02.08.2012 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.6).

Від шлюбу народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Відповідно до виписки з медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_4 та медичних довідок, їй діагностовано синдром Пайра, хронічний неспецифічний коліт (а.с.11,12,13-14,15,16,17,18,19,20).

Згідно копій платіжних квитанцій позивачка сплатила на придбання медичних препаратів для лікування дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та проходження медичних процедур в сумі 9037, 26 грн . (а.с.8-9).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Згідно ч.2 ст.185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово , періодично або постійно.

Таким чином, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини, вони необхідні для того щоб за певних обставин можна було забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину та обґрунтовуватися відповідними документами, а відтак і підтверджувати наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати і свідчать про їх необхідність.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Оскільки тягар доказування покладено на позивача, то заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати та надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами.

Якщо стягнення аліментних зобов`язань викликане необхідністю дитини у вихованні, освіті, харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя і враховуються при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, то додаткові витрати заявляються саме у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини.

Відповідні правові висновки щодо застосування ст. 185 СК України наведені в постановах Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 638/13860/16-ц; від 16.10.2019 у справі № 219/1766/18,; від 26.08.2020 у справі № 336/1488/19; від 25.02.2020 у справі № 521/4397/17; від 01.04.2020 у справі № 521/16268/18.

Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 749/106/17 (6-1489цс17 від 13.09.2017) дійшла правового висновку, що згідно із ч. 1ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Судом встановлено, що позивачкою доведено належним чином в суді понесені нею додаткові витрати на оплату лікування дитини і такі витрати є додатковими, які зумовлені необхідністю лікування дитини. Надані позивачкою докази відповідачем не спростовані.

Щодо заперечень відповідача про те, що позивачка не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини, та що ненадання позивачкою доказів про узгодження між сторонами питання щодо навчання дочки, а навчальний заклад було обрано нею на власний розсуд, суд зазначає наступне.

З огляду на положення ст.180, 185 СК України участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків (ст. 141 СК). Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

З огляду на вказане вище, витрати понесені позивачем по оплаті за лікування дитини і в розумінні ст. 185 СК України є додатковими.

Враховуючи норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, встановлені обставини, матеріальне та сімейне становище сторін, зокрема, що відповідач є фізично здоровою особою працездатного віку, законом встановлено його обов`язок надавати матеріальну допомогу доньці в рівних долях, оскільки остання хворіє, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги батька, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину в розмірі 1/2 частини.

Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, судовий збір в розмірі 1073,60 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Відповідно доч.2 ст.141ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що 13.09.2023 позивачка уклала з адвокатом Сидор Я.М. договір про надання правової допомоги та сплатила визначену договором вартість послуг в загальній сумі 1500,00 грн., що підтверджено квитанцією №107674 від 19.09.2022 (а.с. 23).

За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 1500 грн. витрат за надання правничої допомоги.

На підставі викладеного, керуючись ст.180-182,184 СК України,ст.ст. 19,141, 259, 263-265, 274 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_2

4 518 (чотири тисячі п`ятсот вісімнадцять), 63 грн. додаткових витрат на дитину доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1073, 60 гривень судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1500, 00 гривень за надання професійної правничої допомоги.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя