Єдиний унікальний номер 725/5912/23
Номер провадження 2/725/719/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2023 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючої судді Федіної А.В.,

за участю секретаря судового засідання Ватаманюк В.В.,

позивача ОСОБА_1

та представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилалась на те, що 17.12.2012 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб під час якого у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з трирічного віку проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, а відповідач участі у вихованні сина та його матеріальному забезпечені не приймає.

Зазначала, що вони разом з сином є внутрішньо-переміщеними особами та її власного заробітку є недостатньо для забезпечення усіх потреб дитини, враховуючи також, те що 30.03.2023 року дитині встановлено діагноз «Бронхіальна астма», у зв`язку з чим хлопчик потребує тривалого дороговарстісного лікування. Натомість, відповідач офіційно працевлаштований, проходить військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримує щомісячний дохід в середньому в 77500 грн., а тому повинен та може надавати грошову допомогу на утримання свого сина у частці від доходу.

На підставі наведеного, посилаючись на норми матеріального права, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільного сина в розмірі 1/2 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.08.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

На вказану позовну заяву надійшов відзив в якому представник відповідача позов визнав частково, зокрема не заперечував наявності у відповідача обов`язку по матеріальному забезпеченню свого сина ОСОБА_4 , натомість вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів, який становить половину заробітку позивача, є значно завищеним та не ґрунтується на вимогах закону. Вказував на те, що відповідач добровільно щомісячно перераховує на картку позивачки кошти в твердій грошовій сумі на утримання їх спільного сина, що значно перевищує встановлений законодавством рекомендований розмір аліментів, зокрема в розмірі 15000 грн. Такий розмір аліментів відповідач погоджується сплачувати і надалі, що на його думку є достатнім для забезпечення дитини усім необхідним.

В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задовольнити з підстав зазначених у тексті позовної заяви. Заявлений розмір аліментів обґрунтовувала станом здоров`я дитини, який через виявлену у нього хворобу потребує лікування та періодичного оздоровлення, а також тим, що через збройну агресію рф проти України вони з сином є внутрішньо переміщеними особами і потребують значних коштів для облаштування належних умов за новим місцем проживання. Зазначала, що грошовий переказ в розмірі 15000 грн. повернула відповідачу, оскільки бажаю отримувати аліменти у встановленому судовим рішенням розмірі та порядку.

Відповідач в судове засідання не з`явився, в його інтересах діяв представник, який в судовому засіданні позов визнав частково та надав суду пояснення аналогічні змісту відзиву. Просив стягувати аліменти з відповідача у твердій грошовій сумі в розмірі 15000 грн. щомісячно.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 17.11.2012 року між сторонами було укладено шлюб під час якого у них народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наведене підтверджується копіями відповідних свідоцтва про шлюб та свідоцтва про народження, наявними в матеріалах справи (а/с 9,10).

Відповідно до копій довідок №7726- від 28.06.2022 року та №7726- від 28.06.2022 року позивач разом з сином ОСОБА_4 взяті на облік як внутрішньо переміщені особи та спільно проживають в АДРЕСА_1 (а/с 11, 12).

Отже, за наслідками розгляду справи встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю окремо від батька.

Згідно ч. 2 ст. 141 СК України проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини ( крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).

За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

У відповідності до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно положень ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у сімейному Кодексі України.

У відповідності до вимог ст.ст. 180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Надаючи оцінку доводам представника відповідача в частині стягнення аліментів у твердій грошовій сумі замість частки від заробітку про що просить позивач у позовній заяві, суд вважає за необхідне зазначити, що прерогатива обрання того чи того способу стягнення аліментів (у частці від доходу або у твердій грошовій сумі), належить саме одержувачу аліментів, що узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 181 СК України. Оскільки позивач, звертаючись до суду з позовом, визначала спосіб стягнення аліментів саме у частці від заробітку, суд не вправі самостійно змінювати такий спосіб. При цьому, слід зауважити, що за змістом ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Наведене положення СК України вказує на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За наслідками розгляду справи встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , отримує щомісячний дохід, що підтверджується довідкою про доходи №255 від 03.10.2023 року, відомості про перебування на його утриманні інших малолітніх дітей та непрацездатних осіб матеріали справи не містять.

Так, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" указом Президента України від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України № 2102 -IX від 24.02.2022 року введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який в подальшому неодноразово продовжувався та продовжує діяти на даний час.

Відповідно до копій довідок №7726- від 28.06.2022 року та №7726- від 28.06.2022 року позивач разом з сином ОСОБА_4 взяті на облік як внутрішньо переміщені особи (а/с 11, 12).

Також, згідно наявних у матеріалах справи доказів, дитина ОСОБА_4 з 27.03.2023 року перебуває на обліку в КПН «міська дитяча поліклініка» у алерголога-пульмонолога з діагнозом «Бронхіальна астма».

З системного аналізу ст. 180 СК України та ст. 51 Конституції України вбачається що як позивач так і відповідач зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

З урахуванням встановлених обставин справи, розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» , однаковий обов`язок обох батьків щодо утримання своїх неповнолітніх дітей, рівня доходів відповідача, стану здоровя дитини, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з визначенням розміру аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача.

Також, вирішуючи даний спір по суті, судом враховується, що згідно ч. 2 ст. 182 СК України відповідно до яких розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Таким чином, законом передбачено стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, яка б не була меншою від 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, натомість з урахуванням наявної у матеріалах справи інформації щодо доходів відповідача, аліменти у розмірі 1/4 частини його доходів будуть необхідними та достатніми для забезпечення утримання дитини, не будуть суперечити інтересам сторін та створювати для них надмірний тягар, з урахуванням їх однакового обов`язку утримувати своїх дітей, а також тієї обставини, що відповідач визнає свій обов`язок по матеріальному забезпеченню синів та не має наміру від нього ухилятись, що також підтверджується долученими до матеріалів справи копіями платіжних документів про переказ коштів ОСОБА_3 на рахунок одержувача ОСОБА_1 .

Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Так, позивач звернулась до суду з даним позовом 01.08.2023 року та саме з цієї дати слід стягувати аліменти.

Згідно ч. 2 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1073,60 грн. та матеріали справи не містять доказів наявності підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 180, 181, 183, 191, 192 СК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , аліменти на утримання їх спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.08.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах платежів за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду або в той самий строк через Першотравневий районний суд м. Чернівці відповідно до вимог п. 15.5 Розділу ХІІІ ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлений 17.10.2023 року.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна