КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/5690/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2023року м. Київ

Справа № 760/32395/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Рейнарт І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка подана представником Бережною Наталією Миколаївною, на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року, ухвалене у складі судді Калініченко О.Б.,

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У грудні 2021 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 20.10.2011 року, якою підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, який є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору.

Відповідно до положень Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує вказані умови, які є публічною офертою, що містять умови та правила надання банківських послуг банком його клієнтам.

Позивач вважає, що дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використанням кредитних коштів. Виконання відповідачем договору вбачається також із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування. Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а також надано у користування кредитну картку, номери та строк дії отриманих карток зазначено у довідці про отримані картки.

У подальшому відповідно до п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 договору розмір кредитного ліміту був збільшений до 26 500 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Таким чином, позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору шляхом здійснення погашення кредиту та процентів шляхом внесення коштів на картковий рахунок щомісячними платежами у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу, але в процесі користування коштами не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 19.10.2021 року має заборгованість - 27 562,23 грн., з яких: 21 841,16 грн. - заборгованість за тілом кредиту (простроченим тілом кредиту); 5721,07 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 20.10.2011 року у розмірі 27 562,23 грн. та судовий збір у розмірі 2270 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник АТ КБ «Приватбанк» - Бережна Н.М. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що позивачем надана до суду копія заяви, у якій відповідач особистим підписом засвідчила згоду про те, що заява разом Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, а також зобов`язалась виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг та самостійно знайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.

Підписуючи Анкету-заяву відповідач пройшла ідентифікацію в Банку, а тому повторне заповнення будь-яких Анкет-заяв або підписання інших додаткових документів не вимагалося згідно з процедурою, що затверджена наказами по Банку, що не суперечить чинному законодавству.

На підставі Анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку встановлено початковий кредитний ліміт. Відповідач після отримання картки здійснила дії щодо проведення її активації, користувалась карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. Активація картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. Крім того, відповідач зверталась до Банку з метою перевипуску картки, отримала перевипущені картки з новими номерами та продовженим строком дії, якими продовжила користуватися, що підтверджується, зокрема, наявними в матеріалах справи розрахунком заборгованості, випискою по рахункам відповідача, довідками банку про зміну умов кредитування та про видані картки. Також з виписки по руху коштів прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та факти використання відповідача грошей, отримання нею коштів через банкомати. А отже й отримання кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Отже, з виписки чітко вбачається, що відповідач користувалась кредитними коштами, знімала кошти в банкоматах, однак використані кредитні кошти Банку не повернула.

Отже, суд безпідставно відмовив у стягненні фактично отриманих кредитних коштів (тіла кредиту) в повному обсязі, порушив норми матеріального та процесуального права. Заборгованість відповідача за фактично використаними кредитними коштами підтверджується належними та допустимими доказами по справі. Відповідач не спростував жодними належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору та ознайомлення з його умовами, а з матеріалів справи такі обставини не вбачаються. Суд неповно та не всебічно встановив обставини справи, а висновки суду про необхідність зменшення заборгованості є передчасними та ґрунтуються на припущеннях. Надана позивачем виписка за картрахунками відповідача у повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства щодо оформлення такої виписки. Надана виписка по карткових рахункахта розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. І не прийняття їх в якості доказів по справі - є порушенням норм ст. ст. 76-80 ЦПК України.Контррозрахунок відповідачем не надано. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту також відсутні.

Крім того, суд в оскаржуваному рішенні не навів жодних правових підстав в існуванні у відповідача права на користування коштами банку без сплати відсотків (безоплатно). Факт сплати відповідачем платежів на погашення відсотків ним не спростований, що в силу вимог статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Отже, встановивши, що банк надав відповідачу саме кредит, а відповідач його не повернула, суд першої інстанції не мав жодних підстав вважати, що кошти які відповідач вносила на рахунок платіжних карток слід вважати, як повернення саме кредитних коштів, а не сплату відсотків та комісії за їх користування, оскільки відповідач цього не заперечив, а своїми діями підтвердив сплату відсотків за користування коштами банку. Крім того, якщо суд не згоден із розрахунком заборгованості, то повинен був надати свій розрахунок, однак, судом цього зроблено не було.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 не подавала.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів, яким чином було задоволено анкету-заяву від 20.10.2011 року і щодо яких саме послуг та відповідно до якого тарифного плану, а також видачі відповідачу за цим договором платіжного інструменту (банківської картки).

Також, суд зазначав, що копія анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не містить будь-яких даних про погоджену суму кредиту чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Вказана анкета-заява від 20.10.2011 року містить особисті дані відповідача, а в графі щодо кредитного ліміту за платіжною карткою «Універсальна»/Gold (при цьому, без визначення, яку саме з них він виявляв бажання оформити на своє ім`я та чи була і яка саме оформлена) зазначено 5000 грн. Копія паспорту відповідача, яка долучена до матеріалів справи, завірена ним та співробітником Банку 05.10.2021 року, при тому, що зміна кредитного ліміту відбулася як до вказаної дати, і при цьому, нічого не доводить і ні про що не свідчить.

Суд не прийняв до уваги виписку про рух коштів як доказ дії договору щодо користуванням відповідачем картковим рахунком та використанням кредитних коштів, так як відсутні будь-які відомості, що свідчать про отримання саме відповідачем та саме цих карток за спірним договором, а отже, і користування саме ним цими кредитними коштами. Так само і відсутні жодні докази, які підтверджують факт відкриття відповідачу цього карткового рахунку, оскільки позивач не надав підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг, хоча вони повинні містити підпис позичальника, оскільки саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Суд першої інстанції, посилаючись на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, дійшов висновку, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі кредитного ліміту, сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Суд посилався на те, що стверджуючи про факт надання відповідачу кредиту шляхом встановлення кредитного ліміту на видану останньому кредитну картку, позивач не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, яким би підтвердив, що відповідачу видавалася картка та якого саме виду, що йому відкривався картковий рахунок, а відтак, і встановлений розмір наданого кредиту, а тому перевірити розмір нарахованих сум боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, а отже доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не є обґрунтованими.

Крім того, матеріали справи не містять визнання такого факту відповідачем, як і доказів видачі відповідачу кредитних коштів іншим способом. За таких умов, позивачем не було доведено факту видачі відповідачу кредитних коштів у заявленому позивачем розмірі. Лише користування невідомо ким грошовими коштами за цим рахунком не свідчить про обізнаність відповідача з умовами договору щодо кредиту, відсотків та пені, їх розміру та порядку їх сплати. Отже, суд вважав, що порушено вимоги чинного законодавства щодо форми договору: договір клієнтом не підписувався; відсутня графа щодо узгодження кредитного ліміту - не зазначено суми бажаного кредитного ліміту; номер виданої кредитної картки, термін її дії та з якими саме затвердженими Умовами і правилами, тарифами ознайомлена особа та на які дала згоду у анкеті-заяві - не зазначено; анкета-заява не містить ознак узгодження в письмовій формі умов щодо розміру кредиту, процентів за користування кредитом, розміру пені та штрафу, виду виданої кредитної картки тощо.

Враховуючи викладене, суд не вбачав підстав для стягнення з відповідача на користь позивача в порядку повернення кредиту будь-яких коштів, тому позов задоволенню не підлягає.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції у повному обсязі погодитись неможливо, оскільки висновки суду частково не відповідають обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, представник позивача посилається на те, що відповідач звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву № б/н від 20 жовтня 2011 року, згідно з якою отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем до позовної заяви, вбачається, що позивач вказує на наявність у відповідача станом на 19 жовтня 2021 року заборгованості у розмірі 27 562,23 грн., з яких: 21 841,16 грн. - заборгованість за тілом кредиту (простроченим тілом кредиту); 5721,07 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ст. ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, банк подав до суду копію Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 20 жовтня 2011 року, розрахунок заборгованості, довідку про видані картки, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , виписку по особовому рахунку за договором, копію паспорту громадянина України - відповідача ОСОБА_1 з відміткою про авторизацію особи, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Правила користування платіжною карткою, як невід`ємної частини договору.

Як вбачається зматеріалів справи, 20 жовтня 2011 року відповідач ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Відповідно до змісту вказаної Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 20 жовтня 2011 року відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщений на сайті: www.privatbank.ua., що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент підписання анкети-заяви взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року зазначила, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, яка не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач до позовної заяви додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в якому зазначено про тарифи карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold», в яких визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

Однак з вказаного витягу вбачається, що він є роздруківкою з Тарифів із сайту позивача за період 2013 - 2015 роки, та не є переліком конкретних умов кредитування, які б містили підпис відповідача про ознайомлення з ними. При цьому із зазначених Тарифів неможливо встановити, які з них були погоджені відповідачем, оскільки тарифи встановлені для карт чотирьох видів та різняться між собою.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими тарифами була ознайомлена відповідач і погодилась з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказаний документ на момент підписання анкети-заяви містив умови щодо сплати процентів саме у зазначеному витягу з Тарифів, що доданий банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка витягу з Тарифів із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування (постанова Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Таким чином, позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи банку не містять підпису позичальника, а тому вимога банку про стягнення зазначених складових заборгованості не підлягає задоволенню.

Отже, суд першої інстанції, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, дійшов правильних висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками в сумі 5721,07 грн., оскільки позивачем не надано доказів щодо погодження сторонами зазначених умов кредитування, а саме - розміру відсоткової ставки за користування кредитом.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловила свою згоду з формою договору та його умовами, колегія суддів відхиляє, оскільки зазначені посилання представника позивача не відповідають змісту анкети-заяви, в якій зазначено лише загальну назву Умов та Правил, без їх ідентифікації відповідно до дати, коли вони були затверджені, або станом на яку вони були чинні.

Доказів, які б підтверджували, що саме надані до матеріалів справи Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мала на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, банком не надано, а відтак підстави брати їх до уваги відсутні.

Сам по собі наданий позивачем розрахунок заборгованості та виписка по особовому рахунку, без надання доказів про те, які саме умови договору щодо нарахування відсотків узгоджені сторонами, не є підтвердженням наявності у відповідача заборгованості за простроченими відсотками у розмірі, визначеному позивачем, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів відхиляє.

Враховуючи, що наданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт не містить підпису відповідача, тоді як у вказаному витягу міститься чотири різних види тарифів, що встановлені для різних видів карт, зазначений витяг не може вважатися доказом на підтвердження умов кредитування, то доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо досягнення сторонами усіх істотних умов договору колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються вищевикладеним та не містять обґрунтованих посилань на докази, які б підтверджували факт досягнення згоди всіх істотних умов кредитування.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки Банку відповідачу ОСОБА_1 , в межах підписаної Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 20 жовтня 2011 року, були видані кредитні картки (а.с.19):

№ НОМЕР_1 , дата відкриття 20.10.2011 терміном дії до 08/15,

№ НОМЕР_2 , дата відкриття 30.06.2015 терміном дії до 06/19,

№ НОМЕР_2 , дата відкриття 30.06.2015 терміном дії до 06/19,

№ НОМЕР_3 , дата відкриття 28.05.2017 терміном дії до 05/21,

№ НОМЕР_3 , дата відкриття 07.08.2017 терміном дії до 05/21,

№ НОМЕР_4 , дата відкриття 03.11.2017 терміном дії до 05/21,

№ НОМЕР_5 , дата відкриття 29.01.2018 терміном дії до 12/21,

№ НОМЕР_6 , дата відкриття 30.11.2018 терміном дії до 09/22,

№ НОМЕР_7 , дата відкриття 17.05.2019 терміном дії до 01/23,

Відповідно до довідки банку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на відповідача ОСОБА_1 , 20.10.2011 року - старт карткового рахунку кредитної картки № НОМЕР_1 , та встановлення кредитного ліміту 1700 грн., який в подальшому зменшувався, збільшувався, та 30.11.2018 року становив 26 500 грн. (а.с.18).

Крім того, інформація про отримання кредитних коштів відповідачем, їх суми та розмір сплачених коштів відповідачем на погашення заборгованості - підтверджується випискою з особового рахунку, відкритого банком на ім`я відповідача ОСОБА_1 (а.с 57-93).

Так, з виписки по особовому рахунку відповідача ОСОБА_1 за період з 20.10.2011 року по 19.10.2021 року вбачається, що позичальник користувалась кредитними коштами, частково виконувала свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів, а саме, виконувала перекази грошових коштів, знімала кошти в банкоматах, розраховувалась кредитними коштами в магазинах, супермаркетах, поповнювала готівкою свою картку в терміналі, поповнювала мобільний телефон, користувалась послугою «Скарбничка», а також здійснювала інші розрахунки та операції. Крім того, списувались відсотки за користування кредитного ліміту, здійснювались щомісячні погашення обов`язкового платежу.

При цьому, з наданої виписки вбачається, що з 20.10.2011 року по 19.10.2021 року ОСОБА_1 користувалась кредитними картками, номери яких відповідають довідці про видані картки.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пунктів 60-62, 65 Положення «Про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого постановою Правління НБУ № 75 від 04.07.2018 року, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку.

Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Інформація про стан особових рахунків клієнтів може надаватись їх власникам та органам, які мають право на отримання такої інформації згідно із законодавством України.

Таким чином, виписка по особовому рахунку відповідача ОСОБА_1 , що міститься в матеріалах справи, є належним доказом отримання кредитних коштів саме відповідачем, їх суми та розміру сплачених коштів відповідачем на погашення заборгованості.

Висновки суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено, що карткою користувалась саме відповідач ОСОБА_1 , колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки при дослідженні банківської виписки з особового рахунку вбачається, що кредитними картками користувалась саме відповідач ОСОБА_1 та отримувала кредитні кошти.

Так, з виписки з особового рахунку вбачається, що з карти № НОМЕР_1 здійснювалось, щомісячно, за період з 21 жовтня 2011 року по 21 вересня 2012 року, та 21 лютого 2013 року, 21 березня 2013 року, 21 січня 2014 року списання частини страхової премії та зазначено прізвище відповідача - ОСОБА_1 .

Крім того, 25 вересня 2013 року через додаток Приват24 здійснено переказ коштів, отримувач ОСОБА_1 (з карти НОМЕР_8 на карту НОМЕР_1 поповнення карткового рахунку).

Неодноразове, зокрема, наприклад 16.02.2018 року, 10.05.2018 року, 09.01.2019 поповнення рахунку мобільного телефону, номер якого зазначений відповідачем ОСОБА_1 в анкеті-заяві - НОМЕР_10 ( а.с. 20, 66, 73 зворот).

Про належність даних кредитних карток ОСОБА_1 та користування ними саме відповідачем свідчить і перерахування коштів через додаток Приват24 на рахунок відповідача іншими особами, зокрема, 24.02.2019 року, 19.04.2019 року перераховані грошові кошти отримувачу - ОСОБА_1 .

При порівнянні даних виписки з особового рахунку відповідача та розрахунку заборгованості, доданого позивачем до позовної заяви, вбачається, що суми використаних кредитних коштів, зазначені у виписці, відповідають сумам, зазначеним в розрахунку заборгованості.

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність в матеріалах справи доказів отримання кредитних коштів відповідачем, - колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки у виписці з особового рахунку відповідача, в якій зазначено рух коштів по вищевказаних карткових рахунках ОСОБА_1 , наявна інформація про встановлення кредитного ліміту та користування кредитними картками.

Відповідно до п. 2 розділу ІІІ Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операції з їх використанням», затвердженим постановою Правління Національного банку України № 705 від 05.11.2014 року, кредитна платіжна схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням електронного платіжного засобу за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит або в межах кредитної лінії.

Кредитна лінія - це кредитна угода, відповідно до якої протягом передбаченого договором терміну банк виділяє позичальнику кредит у межах узгодженої суми (ліміту кредитування) на умовах, що відрізняються від умов одноразового надання кредиту; кредитний ліміт - це максимальна сума коштів, яку може видати банк держателю кредитної карти для користування на умовах, визначених договором та строком дії картки.

Враховуючи викладене, висновки суду першої інстанції щодо відсутності доказів отримання відповідачем кредитних коштів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з виписки з особового рахунку вбачається, що відповідачу ОСОБА_1 було встановлено відновлювальну кредитну лінію зі встановленням кредитного ліміту.

З огляду на викладене, матеріали справи свідчать про те, що на підставі Анкети-заяви від 20.10.2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зокрема, встановлено кредитний ліміт в розмірі 1700 грн. грн., який в подальшому зменшувався і збільшувався та 30.11.2018 року становив 26 500 грн.

Позичальником використовувалися кредитні кошти, проте в добровільному порядку у строки, визначені строками дії кредитних карток, АТ КБ «Приватбанк» не повернуті.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» суми заборгованості за тілом кредиту.

Разом з тим, наданий позивачем до позовної заяви розрахунок не можливо покласти в основу рішення про стягнення заборгованості по кредиту (тілу кредиту) у повному обсязі, оскільки з наданого розрахунку вбачається, що до суми заборгованості по тілу кредиту банком включені відсотки, нараховані та погашені банком за рахунок кредиту.

Дослідивши та проаналізувавши банківську виписку з рахунку за договором та розрахунок заборгованості, доданий позивачем до позовної заяви розрахунок, судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

З даних банківської виписки та розрахунку заборгованості вбачається, що банком за період з 01.08.2019 року по 01.12.2020 року нараховувались відсотки, які були включені до суми наданого кредиту, зазначені у графі «відсотки, погашені за рахунок кредиту», на загальну суму - 10 273 грн. 85 коп.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що сума в розмірі 10 273 грн. 85 коп., зазначена позивачем як така, що входить до тіла кредиту, стягненню з відповідача на користь позивача не підлягає, оскільки відповідно до розрахунку позивача є нарахованими відсотками за користування кредитом, тоді як банком не надано доказів досягнення між сторонами умов кредитного договору про те, що нараховані відсотки будуть включені до суми наданого кредиту.

Отже, загальна сума неповернутого позичальником кредиту, відповідно до наданого позивачем розрахунку, становить: 21 841, 16 грн. (тіло кредиту) - 10 273 85 грн. = 11 567 грн. 31 коп.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума неповернутого кредиту у розмірі 11 567 грн. 31 коп.

З огляду на викладене вище, апеляційний суд вважає, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.263, 264 ЦПК України на наведене вище уваги не звернув, не з`ясував усі обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим висновки суду не у повному обсязі відповідають обставинам справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» суми заборгованості за тілом кредиту (фактично отриманої суми кредитних коштів) у розмірі 11 567 грн. 31 коп., у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню на підставі ст. 376 ЦПК України з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягають стягненню судові витрати пропорційно до суми задоволених позовних вимог, що у відсотковому співвідношенні становить 41,98 %.

Враховуючи, що при поданні позовної заяви позивачем було сплачено 2270 грн., при поданні апеляційної скарги - 3405 грн., то сума судових витрат, що підлягають відшкодуванню позивачу пропорційно до задоволених позовних вимог, становить: 5675 грн. х 41,98 %. = 2382 грн. 36 коп.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року - скасувати та прийняти постанову :

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 11 567 (одинадцять тисяч п`ятсот шістдесят сім) грн. 31 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 2382 грн. 36 коп.

Відомості про сторін:

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_9 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Рейнарт І.М.