Справа № 487/1952/23
Провадження № 2/487/1302/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2023 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Гаврасієнко В.О., за участю секретаря Радченко К.В., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення пені за прострочу сплати аліментів

В С Т А Н О В И В:

10.04.2023 до суду із позовною заявою звернулась адвокат Щербакова Анна Олександрівна в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, посилаючись на те, що з 01.01.2022 року відповідачем сплата аліментів не проводилась.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що судовим наказом, виданим Заводським районним судом м. Миколаєва по справі №487/6027/18 з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої доньки у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до повноліття дитини. Судовий наказ перебуває в провадженні Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що підтверджується постановами і довідками державного виконавця. Починаючи з 01.01.2022 року ОСОБА_3 сплати аліментів не проводились, у зв`язку із чим виникла заборгованість зі сплати аліментів у сумі 48857,25 грн. Загальний розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів станом на 20.02.2023 року становить 47166,04 грн., яку представник позивача просила стягнути з відповідача.

24.07.2023 року від представника позивача до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, у якій представник просила стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 50021,85 грн.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.04.2023 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

05.06.2023 року від представника відповідача адвоката Луконіної Н.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача заперечувала проти позову, просила відмовити в його задоволенні, з огляду на те, що заборгованість відповідача зі сплати аліментів виникла з 01 лютого 2023 року, а не як зазначає позивачка в розрахунку заборгованості з січня 2023 року. Крім того при здійсненні розрахунку ОСОБА_3 не прийнято до уваги дві суми, внесені відповідачем на її користь в рахунок сплати аліментів: 17.04.2022 року на суму 5025,13 грн та 22.11.2022 року на суму 4020,10 грн., які хоч і були здійснені від імені цивільної дружини відповідача ОСОБА_5 , але в призначенні платежу містять застереження: «аліменти», тож можуть бути враховані судом, як докази сплати аліментів позивача на користь відповідачки. Також зазначила, що позивачем при проведенні розрахунку пені було допущено помилок в частині визначення як суми несплачених аліментів так і кількості днів прострочення, що не узгоджується не тільки з вимогами ст. 196 СК України, але й суперечить правовій позиції, висловленій Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові по справі № 711/679/21 від 19 січня 2022 року. За такого позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення пені у сумі 47166,04 грн. є безпідставними, такими що не відповідають ст. 196 СК України, правовій позиції ВСУ від 03.04.2019 року у постанові по справі № 333/6020/16ц від 09.04.2019 року та постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 19.01.2022 року у справі №711/679/21, а тому не підлягають задоволенню.

Представник позивача у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що після початку повномасштабного вторгнення в Україну відповідач втратив роботу, у нього не було постійного доходу, тому він не мав можливості сплачувати аліменти. Після закінчення активних бойових дій у м. Миколаєві, відповідач знайшов роботу та сплатив заборгованість по аліментам в повному обсязі.

Суд, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

На примусовому виконанні Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавчий лист, виданий 16.01.2019 по справі №487/6027/18 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 12.09.2018 року і до досягнення повноліття.

Статтею 71 Закону України "Про виконавче провадження" визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду.

Згідно з ч. 3 ст. 71 цього Закону розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення в порядку, встановленому СК України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого СК України.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" (ч. 4 ст. 71 цього Закону).

У ч. 8 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" зазначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до розрахунку складеного старшим державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 20.02.2023, заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини боржником ОСОБА_3 за період з січня 2022 по січень 2023 в рамках виконавчого провадження, станом на 31.01.2023 складала 48857,25 грн. У травні 2023 року відповідачем зазначена заборгованість повністю була сплачена, переплата складає 7516,58 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, складеним 16.05.2023 старшим державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач у встановленому законом порядку звертався до суду із скаргою на дії державного виконавця щодо складених розрахунків заборгованості по аліментах.

Отже, відповідач не у повному обсязі сплачував аліменти на утримання дитини. Матеріали справи свідчать про те, що відповідач був обізнаний про необхідність утримувати дитину, на підставі відповідного судового рішення. Проте свої зобов`язання вчасно не виконував. Підставою для несплати аліментів відповідач зазначає, що з об`єктивних та незалежних від нього обставин, у зв`язку з відсутністю фінансової змоги в силу свого матеріального стану (в тому числі відсутності роботи) не мав можливості своєчасно сплачувати аліменти. До того ж, відповідач не звертався до суду з позовом про зміну розміру аліментів, не ставив питання про звільнення від сплати заборгованості по аліментам.

У свою чергу, слід зазначити, що відповідач перебуває у працездатному віці, отже має змогу працювати, отримувати дохід та надавати достатню матеріальну допомогу на утримання своєї дитини. Будь-які дані про незадовільний стан здоров`я самого відповідача в матеріалах справи відсутні, як відсутні і дані про наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків. Крім того, суд критично ставиться до посилань сторони відповідача про відсутність у нього доходу, адже відповідачем суду не роз`яснено за які доходи та в якому розмірі він забезпечує у такому випадку навіть власну життєдіяльність.

Також, слід зазначити, що розмір заборгованості по аліментах існував досить тривалий час, що свідчить про недобросовісні дії відповідача.

Інші доводи відповідача та його представника не спростовують його вини у несплаті аліментів, та, як наслідок, виникненні заборгованості у зв`язку з їх несплатою.

За таких обставин, заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини боржником ОСОБА_3 за період з січня 2023 по травень 2023 в рамках виконавчого провадження, станом на 31.01.2023 складала 48857,25 грн., яка у травня 2023 року була сплачена відповідачем. У матеріалах справи відсутні докази, які б засвідчували існування спору між стягувачем та боржником з приводу вказаного розміру заборгованості відповідача за аліментами.

Відповідно до ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження".

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У ст. 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: E = (A1 х 1 % х Q1) + (A2 х 1 % х Q2) +……….(An х 1 % х Qn), де: E - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати аліментів, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму (такий механізм нарахування пені наведений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц, від 03 квітня 2019 року № 333/6020/16-ц; постановах Верховного Суду від 01 серпня 2018 року № 646/165/16-ц, від 19 вересня 2018 року у справі № 695/2808/14-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі № 239/306/17, від 05 грудня 2018 року у справі № 372/264/15-ц).

Представником позивача до суду поданий уточнений розрахунк, згідно якого пеня за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за період з лютого 2023 року по квітень 2023 року склає 50021,85 грн.

Як вбачається, із матеріалів справи, представником позивача здійснено розрахунок заборгованості за формулою, визначеною діючим законодавством України, відповідно до вказівок Верховного Суду.

За таких обставин, до стягнення з відповідача підлягає пеня за прострочення сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 50021,85 грн, що не суперечить зазначеним вище нормам.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони, що був наведений зокрема у запереченнях проти позову чи апеляції. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ураховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку задовольнити заявлені позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 50021,85 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору.

А відтак, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись статтями 12-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення пені за прострочку сплати аліментів- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 (адреса проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 (місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 50021,85 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 (адреса проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави 1073,60 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 23 жовтня 2023 р.

Суддя : Гаврасієнко В.О.