справа № 363/1064/22
головуючий у суді І інстанції Чірков Г.Є.
провадження № 22-ц/824/7055/2023
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевська О.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 січня 2023 року та додаткове рішення Вишгородського районного суду Київської області від 08 лютого 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и в:

У травні 2022 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв адвокат Старенький С.Є., звернулася до суду із вказаною позовною заявою в якій, уточнивши позовні вимоги, просила про збільшення розміру аліментів, які щомісячно стягуються на підставі рішення Вишгородського районного суду Київської області від 07 липня 2021 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 4 000 грн до 10 000 грн щомісячно, починаючи з дати надходженні позовної заяви про зміну розміру аліментів до суду і до досягнення нею повноліття.

Позов обґрунтовано тим, що з моменту ухвалення рішення суду про стягнення аліментів витрати на утримання дочки значно зросли, дитина подорослішала та потреби на її утримання змінилися. Почавши навчання у школі дитина виявила бажання займатися вітрильним спортом, плаванням та художньою гімнастикою.

Крім того, виявився певний хист до вивчення англійської мови. Всі ці заняття потребують постійних систематичних витрат на придбання необхідного одягу, а також оплати роботи тренерів, викладачів. Порівняно із періодом, коли ухвалювалось рішення про стягнення аліментів витрати на освіту, оздоровлення, позашкільні заняття зросли на 6 000 грн щомісяця, витрати на лікування та медичне обслуговування дитини збільшились на 2 365 грн, оскільки починаючи з початку 2022 року стан здоров`я дитини ускладнився, вона перебуває на «Д» обліку з 2016 року з діагнозом U70, N11.0, з 18 квітня 2022 року встановлено діагнози пієлонефрит/пієліт, не обструктивний хронічний пієлонефрит, пов`язаний з рефлексом. В інших сферах життя дитини також відбулись зміни, які пов`язані з додатковими витратами - на транспортні послуги, на мобільний зв`язок, на харчування, на придбання необхідних речей для навчання, тощо. На сьогоднішній день для забезпечення гармонійного розвитку дитини необхідно щонайменше 15 000 грн на місяць, які витрачаються позивачкою щомісяця для забезпечення нормальних та особливих потреб дитини.

Крім того зазначила, що на момент стягнення аліментів, позивач виходила з того, що відповідач є інвалідом й отримує лише пенсію та мінливий дохід від разових заробітків. Однак, після розірвання шлюбу з`ясувалося, що відповідач систематично отримував дохід від підприємницької діяльності близько 40 000 грн на місяць, що не було враховано при ухваленні рішення про стягнення аліментів у 2021 році. Також вказала, що змінився майновий стан позивача, яка на час ухвалення рішення суду про стягнення аліментів мала середню заробітну плату у розмірі 28 000 грн (після сплати податків та зборів 23 500 грн), а на сьогоднішній день - 26 500 грн (після сплати податків та зборів 22 000 грн). Крім того на час ухвалення рішення про стягнення аліментів позивач разом із дитиною проживала у квартирі матері відповідача та сплачувала лише за комунальні послуги, а з 01 липня 2022 року позивач вимушена винаймати житло та сплачувати орендну плату у розмірі 8 000 грн щомісяця.

Відтак, зважаючи на потреби дитини, а також зміни у майновому стані позивача та відповідача, вважала справедливим стягнення з останнього 2/3 суми, що витрачається на дитину щомісяця, тобто 10 000 грн, що становитиме 1/4 частину від його доходів, а позивачка витрачатиме на дитину іншу 1/3 частину необхідних витрат, тобто 5 000 грн, що у свою чергу становитиме 1/4 частину її доходів.

У липні 2022 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Чубко Ю.М. подала до суду зустрічну позовну заяву, в якій просила зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на підставі рішення Вишгородського районного суду Київської області від 07 липня 2021 року на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 4 000 грн щомісячно на 1/4 частину заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що через відсутність клієнтів, які б потребували послуг ОСОБА_1 , як фізичної особи-підприємця, останній був вимушений припинити свою підприємницьку діяльність, яка стала нерентабельною та не приносила ніякого доходу. На теперішній час ОСОБА_1 у пошуках працевлаштування, отримує лише дохід у вигляді державної соціальної допомоги інвалідам III групи, що становить в середньому 2 100 грн. Крім того у ОСОБА_1 з`явилась нова сім`я, 22 вересня 2021 року він одружився з ОСОБА_4 , яка має двох неповнолітніх дітей від попередніх шлюбів. Діти подружжя проживають разом з позивачем, який бере участь в утриманні не тільки своєї дитини, а й в утриманні нової сім`ї. Крім того позивач постійно фінансово допомагає своїй матері, яка не працює та є пенсіонером, коли пенсійних виплат їй катастрофічно не вистачає.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 25 січня 2023 року первісну позовну заяву задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів, які на підставі рішення Вишгородського районного суду Київської області від 07 липня 2021 року щомісячно стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 4 000 грн до 8 000 грн щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішення законної сили і до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 992 грн 40 коп.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що матеріальний стан позивача з часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів погіршився, її заробітна плата знизилася, а витрати на утримання дитини збільшилися, вона почала нести витрати на оренду житла та лікування доньки, сплаті її додаткових занять.

ОСОБА_1 не надав доказів того, що його матеріальний стан погіршився, у зв`язку з чим він не може сплачувати аліменти на користь відповідача на утримання дитини у визначеному судом розмірі, тому, з урахуванням способу його життя відповідача за первісним позовом, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що останній має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі.

Додатковим рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 08 лютого 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 27 325 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить:

скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 січня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов.

скасувати додаткове рішення Вишгородського районного суду Київської області від 08 лютого 2023 року та відмовити у задоволенні заяви про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не має можливості сплачувати аліменти на дитину навіть у розмірі 4 000 грн на місяць, оскільки він має інвалідність ІІІ групи, не може працевлаштуватися через погіршення стану здоров`я з початку 2022 року. У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до інституту травматології та ортопедії з приводу після травматичного артрозу суглобів та йому встановлена необхідність оперативного лікування. Діяльність ОСОБА_1 як ФОП перестала приносити стабільний прибуток, єдиним його доходом є державна соціальна допомога інвалідам ІІІ групи, середній розмір якої становить 2 100 грн. 22 вересня 2021 року відповідач за первісним позовом знову одружився, а його теперішня дружина має двох неповнолітніх дітей від попередніх шлюбів. Відповідач практично повністю знаходиться на утриманні своєї дружини ОСОБА_4 .

Також в апеляційній скарзі зазначено, що про розгляд заяви представника позивача за первісним позовом про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_1 повідомлений повісткою за день до дня засідання та не мав змоги ознайомитися з матеріалами справи, а на сторону, яка подає клопотання про зменшення витрат, покладено обов`язок доведення не співмірності таких витрат.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 надані медичні довідки щодо стану його здоров`я, виписки з банківського рахунку, копія витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, посвідчення ні підтвердження призначення державної соціальної допомоги.

Згідно з частиною 8 статті 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, єдиний винятковий випадок, коли є можливим прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом строку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи, у цьому випадку на відповідача.

Пунктом 6 частини 2 статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційний скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз змісту пункту 6 частини 2 статті 356, частин 1-3 статті 367 ЦПК України вказує на те, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі подання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що така розглядалася за участю відповідача за первісним позовом, який скористався своїм правом та подав відзив на первісний позов.

Відповідачем за первісним позовом не заявлене клопотання про долучення указаних доказів та не надано доказів неможливості подання таких до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, у зв`язку з чим апеляційним судом такі не приймаються та підлягають залишенню без розгляду, як подані після закінчення процесуальних строків.

Від представника позивача за первісним позовом ОСОБА_2 - адвоката Усманової Є.І. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вона просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін та стягнути з ОСОБА_1 на її користь судові витрати на правничу допомогу щодо складання указаного відзиву.

Відзив обґрунтовано тим, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні оскільки:

у зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 просив не зменшити розмір аліментів, а змінити спосіб їх стягнення (з фіксованої суми на частину доходів), однак з таким проханням до суду може звернутися лише одержувач аліментів;

захворювання суглобу, операція з видалення жовчного міхура (лапароскопія) та перебування у зв`язку з цим 1 добу на стаціонарному лікуванні не свідчить про неможливість відповідача утримувати власну дитину;

відповідач не довів не співмірності заявлених ОСОБА_2 до стягнення з нього витрат на правничу допомогу, не заперечував проти розрахунку судових витрат, які додані до уточненої позовної заяви;

відповідач є працездатною особою, інвалідність ІІІ групи не перешкоджала йому отримувати достатній дохід, відпочивати, подорожувати.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що зазначений спір є малозначний, ця справа є справою незначної складності, відноситься до категорії справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи, а тому справа розглядається судом апеляційної інстанції у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла таких висновків.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 18 листопада 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 11 т. 1).

Під час шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилася дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 9 т. 1).

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 07 липня 2021 року у справі № 363/1692/21 розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 18 листопада 2014 року та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 4 000 грн щомісячно, починаючи із дня подачі позовної заяви, а саме з 27 квітня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11-14 т. 1).

Указане рішення набрало законної сили 09 серпня 2021 року.

На виконання указаного рішення суду 07 липня 2021 року Вишгородським районним судом Київської області видано виконавчий лист №363/1692/21.

Згідно з довідкою-розрахунком Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 20 серпня 2022 року № 5737 розмір заборгованості ОСОБА_1 за аліментами за виконавчим листом № 363/1692/21 за період з 24 квітня 2021 року по 20 липня 2022 року становить 17 263 грн.

З акта обстеження матеріально-побутових умов проживання від 18 квітня 2022 року вбачається, що ОСОБА_2 разом з донькою ОСОБА_3 проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16 т. 1).

Указану квартиру позивачка за первісним позовом орендує на підставі договору №1 від 01 липня 2022 року (а.с. 91 т. 1).

Пунктом 2.1 указаного договору визначено, що орендна плата за користування квартирою становить 8 000 грн щомісячно.

Як вбачається з довідки №26 від 07 липня 2022 року ОСОБА_2 працює у Вишгородському ліцеї №1 Вишгородської міської ради на посаді вчителя початкових класів, середній заробіток якої за 2021 рік становить 340 702 грн 19 коп, тобто приблизно 28 400 грн щомісячно (а.с. 90 т. 1).

Згідно з довідками Вишгородського ліцею №1 Вишгородської міської ради № 25 від 01 червня 2022 року та №380 від 26 грудня 2022 року, станом на січень 2022 року заробітна плата ОСОБА_2 становила 27 462 грн 80 коп., а станом на листопад 2022 року - 22 043 грн 51 коп. (а.с. 90-91 т. 1)

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи з 01 лютого 2015 року довічно, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0207041 від 05 лютого 2015 року. Висновок про умови та характер праці: може працювати за своїм фахом з укороченим робочим днем, додатковими перервами (а.с. 72-73 т. 1).

Як вбачається з виписки з рахунку відповідача ОСОБА_1 , останній отримує соціальну матеріальну допомогу за інвалідністю у розмірі 2 100 грн щомісячно.

Відповідно до податкових декларацій платника єдиного податку, ОСОБА_1 як фізична особа-підприємець за 2018 рік отримав дохід в розмірі 4 461 196 грн 14 коп., за 2019 рік - 4 999 998 грн 78 коп., за 2020 рік - 2 423 790 грн 74 коп., а за три квартали 2021 року - 1 562 798 грн 09 коп. (а.с. 22-25 т. 1).

Як вбачається із заключної виписки за рахунком ОСОБА_1 за період з 01 січня по 09 серпня 2022 року, останній упродовж указаного періоду систематично отримував прибуток від підприємницької діяльності.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 18 серпня 2022 року ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність (а.с. 194-195 т. 1).

22 вересня 2021 року ОСОБА_1 зареєстрував новий шлюб з ОСОБА_4 , що вбачається із відповідного свідоцтва серії НОМЕР_2 від 22 вересня 2021 року (а.с. 69 т. 1).

Як вбачається із свідоцтв про народження серії НОМЕР_3 від 15 вересня 2009 року та серії НОМЕР_4 від 23 березня 2011 року ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 70 т. 1).

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_5 від 26 вересня 2008 року мати відповідача - ОСОБА_7 є пенсіонером за віком (а.с. 74 т. 1).

Як вбачається з довідки №71 від 18 квітня 2022 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ученицею 1-Б класу Вишгородського ліцею №1 Вишгородської міської ради.

Відповідно до довідки №063/02-223 від 22 липня 2022 року ОСОБА_3 відвідує гурток «Вітрильний спорт» відділу туризму, краєзнавства та спорту Київського Палацу дітей та юнацтва з 16 червня 2022 року на базі яхт-клубу КПДЮ.

Як вбачається з договору про відвідування занять та відповідальність ОСОБА_3 відвідує заняття із повітряної гімнастики в школі танцю на повітряних полотнах «ОZONE», вартість яких складає 950 грн щомісячно (а.с. 109 т. 1).

Крім того, ОСОБА_3 на підставі договору про надання освітніх послуг №1 від 06 червня 2022 року відвідує приватний навчальний заклад позашкільної освіти «Школа іноземних мов «Say Hello» з поглиблення навичок в галузі використанню іноземної англійської мови за додатковими загальноосвітніми програмами культурологічної спрямованості (а.с. 117-119 т. 1).

Згідно з п. 3.3 вказаного договору вартість курсу навчання становить 1 200 грн щомісячно.

З довідки Вишгородської амбулаторії загальної практики - сімейної медицини від 18 квітня 2022 року вбачається, що ОСОБА_3 з 2016 року перебуває на «Д» обліку з діагнозом U70, N11.0.

Відповідно до медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №11521 від 18 квітня 2022 року вбачається, що ОСОБА_3 з 18 квітня 2022 року встановлено діагноз пієлонефрит/пієліт, не обструктивний хронічний пієлонефрит, пов`язаний з рефлексом (а.с. 172 т. 1).

Позивачем до уточненої позовної заяви долучено платіжні документи про оплату нею вартості додаткових занять доньки ОСОБА_3 із вітрильного спорту, повітряної гімнастики, англійської мови, відпочинку в літньому таборі та придбання мобільного телефону, ноутбуку, одягу, взуття, оплату медичних послуг та ліків, тощо.

Також позивачем за первісним позовом долучені до матеріалів справи роздруківки зі сторінки ОСОБА_1 у соцмережі (а.с. 4-11 т. 2).

Частиною 1 статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами 1, 2 статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 3 статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (збільшення) розміру аліментів, ОСОБА_2 посилалася на те, що дитина подорослішала, витрати на її утримання, освіту, лікування та медичне обслуговування збільшилися, а також погіршився матеріальний стан позивача за первісним позовом: дохід зменшився, а також вона почала нести витрати на оренду житла. У свою чергу відповідач систематично отримує прибуток від підприємницької діяльності, про що їй та суду не було відомо під час ухвалення рішення про стягнення аліментів.

Звертаючись до суду із позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки він припинив свою підприємницьку діяльність та отримує лише дохід у вигляді державної соціальної допомоги інвалідам III групи, також він одружився з ОСОБА_4 , яка має двох неповнолітніх дітей від попередніх шлюбів. ОСОБА_1 фінансово допомагає своїй матері, яка не працює та є пенсіонером.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 4 000 грн щомісячно, починаючи із дня подачі позовної заяви, а саме з 27 квітня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, ухвалене 07 липня 2021 року.

Відповідно до податкових декларацій ОСОБА_1 систематично отримував прибуток від підприємницької діяльності: за 2018 рік - 4 461 197 грн 14 коп., за 2019 рік - 4 999 998 грн 78 коп., за 2020 рік - 2 423 790 грн 74 коп., за три квартали 2021 року - 1 562 798 грн 09 коп. (а.с. 22-24 т. 1), а припинив свою підприємницьку діяльність лише 18 серпня 2022 року, тобто після звернення ОСОБА_2 за позовом про збільшення розміру аліментів (травень 2022 року).

При цьому апеляційний суд зауважує, що сам по собі факт припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 за відсутності відомостей про його доходи не свідчить про погіршення його майнового стану, а також не може свідчити про неможливість отримання ним прибутку.

Також апеляційний суд бере до уваги, що ОСОБА_1 , який є інвалідом ІІІ групи з 01 лютого 2015 року довічно, може працювати за своїм фахом з укороченим робочим днем, додатковими перервами, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0207041 від 05 лютого 2015 року (а.с. 72-73 т. 1).

При цьому слід приймати до уваги, що вичерпного і чіткого переліку документів про майновий стан особи закон не містить, але такими доказами можуть бути, наприклад, довідки Пенсійного фонду України форми ОК-5 та ОК-7, а також інформація (витяг, довідка) про доходи з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, які містять, зокрема, дані щодо суми всіх доходів фізичної особи за відповідний період.

Вказані документи ОСОБА_1 суду не надані, а надані лише докази державної реєстрації припинення його підприємницької діяльності.

Безпідставними є також інші доводи апеляційної скарги щодо погіршення здоров`я позивача за зустрічним позовом, оскільки останній у порядку та строк встановленим законом не надав доказів придбання ліків, проходження лікування та вартості операції, яка йому рекомендована.

Встановивши, що ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження значного погіршення його майнового становища та стану здоров`я, а також понесення великих витрат на лікування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів.

Позивачем за первісним позовом долучені до матеріалів справи роздруківки публікацій зі сторінки ОСОБА_1 соцмережі «Фейсбук», які датовані вереснем, листопадом та груднем 2021 року, з яких вбачається, ОСОБА_1 разом з дружиною та двома її дітьми відпочиває за кордоном (а.с. 4-11 т. 2).

Відповідно до частини 3 статті 182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

Однак доказів, або клопотання про їх витребування судом, на підтвердження неофіційних доходів відповідача, його майна, позивачем не надано.

Відповідно до частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Тож позивачем за первісним не доведено наявність підстав для того щоб суд не обмежувався розміром заробітку (доходу) платника аліментів під час вирішення питання про наявність підстав для збільшення розміру аліментів.

Доводи ОСОБА_2 про те, що вона несе витрати на відвідування дитиною спортивних секцій та уроків англійської мови, а також витрати на лікування дитини, не є підставою для збільшення розміру аліментів, оскільки такі витрати мають характер додаткових витрат, що є підставою для звернення до суду із позовом у порядку статті 185 СК України.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для збільшення розміру аліментів, - є помилковим, оскільки позивачем за первісним позовом не доведено покращення матеріального стану платника аліментів або погіршення її матеріального чи сімейного стану.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 січня 2023 року в частині часткового задоволення первісного позову про збільшення розміру аліментів ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження при апеляційному розгляді, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині часткового задоволення первісного позову з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні первісного позову.

Щодо додаткового рішення суду.

У пункті 20 постанови Пленум Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 4 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Тобто додаткове рішення суду, ухвалене у порядку статті 270 ЦПК України, є невід`ємною частиною основного рішення у справі по суті спору, та не може існувати окремо від нього (постанова Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 761/15741/17, провадження № 61-3709св21).

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 січня 2023 року в частині часткового задоволення первісного позову про збільшення розміру аліментів, то колегія суддів вважає за необхідне скасувати і додаткове рішення Вишгородського районного суду Київської області від 08 лютого 2023 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 367, 369, 375, 381-384 ЦПК України , -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 січня 2023 року в частині часткового задоволення первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання дитини - скасувати.

Ухвалити у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання дитини.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 січня 2023 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - залишити без змін.

Додаткове рішення Вишгородського районного суду Київської області від 08 лютого 2023 року скасувати.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська