Справа № 199/4857/23
(2/199/1997/23)
РІШЕННЯ

іменем України

05.10.2023

м. Дніпро

справа №199/4857/23

провадження №2/199/1997/23

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Подорець О.Б.

секретаря судового засідання Терентієвої Я.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2

відповідач Територіальна громада міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради

відповідач виконавчий комітет Дніпровської міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до Територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, виконавчого комітету Дніпровської міської ради, треті особи Орган опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, про визнання права користування житловим приміщенням, визнання та зобов`язання надати дозвіл на зміну умов договору найму житлового приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до Територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, третя особа Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, про визнання права користування житловим приміщенням, визнання та зобов`язання надати дозвіл на зміну умов договору найму житлового приміщення.

В обґрунтування позову посилається на те, що 30 травня 1991 року Автотранспортним підприємством №11231, як власником відомчого будинку, було видано ордер на житлове приміщення №335 на право зайняття житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 житловою площею 11,8 кв.м., загальною площею 21,7 кв.м. на склад сім`ї одна особа ОСОБА_3 квартиронаймач. Позивач ОСОБА_1 , 1993 року народження, був зареєстрований у даній квартирі з 01 грудня 2009 року як син квартиронаймача ОСОБА_3 .

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2004 року ОСОБА_3 була позбавлена батьківських прав.

Рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районного ради №12/2 від 25.01.2005 ОСОБА_1 був влаштований в навчально-виховний заклад на повне державне забезпечення.

Після закінчення навчально-виховного закладу та набуття повноліття в 2011 році позивач повернувся мешкати за місцем своєї реєстрації в квартиру АДРЕСА_1 .

Спірний будинок було передано у власність Територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради на підставі рішень виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради№828 від 19.04.1999 та №1013 від 18.05.2000.

15.05.2015 КП «Жилсервіс-5» ДМР уклав з ОСОБА_3 . Договір №23/586 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за даною адресою та відкрив особистий рахунок № НОМЕР_1 (кількість проживаючих 2).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача народився син ОСОБА_2 , якого було зареєстровано у спірній квартирі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла.

ОСОБА_1 08 травня 2023 року звернувся до голови Дніпровської міської ради з заявою про надання згоди на зміну умов договору найму займаного неприватизованого жилого приміщення квартири АДРЕСА_1 .

22 травня 2023 року Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради було надано відповідь №3/16-5183 «Про розгляд заяви», було відмовлено у підготовці проекту рішення про зміну умов договору найму у зв`язку із відсутністю копії ордера на зайняття однокімнатної квартири на ОСОБА_3 .

Таким чином, позивач звернувся до суду та просив визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 та зобов`язати Територіальну громаду міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради надати дозвіл на зміну умов договору найму займаного житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 , з квартиронаймача ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ОСОБА_1 , визнавши ОСОБА_1 наймачем.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2023 року було відкрито провадження по справі, визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та залучено в якості третьої особи Орган опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради.

Протокольною ухвалою суду від 01 серпня 2023 року до участі у справі за клопотанням позивача в якості співвідповідача залучено виконавчий комітет Дніпровської міської ради.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 серпня 2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду.

У судовому засіданні позивач надав заяву щодо розгляду справи за його відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі.

26.07.2023 до суду відповідачем Дніпровською міською радою надано відзив на позов, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову, оскільки Дніпровська міська рада не є належним відповідачем по справі, так як рішення №389 «Про затвердження порядку надання дозволу на зміну умов договору найму займаного неприватизованого жилого приміщення» надає такі повноваження виконавчому комітету Дніпровської міської ради.

18.09.2023 відповідачами Дніпровською міською радою та виконавчим комітетом Дніпровської міської ради надано заяву щодо розгляду справи за відсутності їх представників та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства.

Третя особа Орган опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника та відповідно до норм чинного законодавства і в інтересах дитини.

Третя особа Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради не скористався правом брати участь у судових засіданнях, пояснення на позов не надав.

Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи

чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної

в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частин першої, третьої статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше

як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статтею 18 ЖК України передбачено, що управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником.

Виходячи з роз`яснень, наданих в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року з наступними змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», в силу ст. 61 ЖК України, житлово-експлуатаційна організація, а при її відсутності - підприємство, установа, організація як наймодавець можуть бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму жилого приміщення. Однак, у справах із питань, віднесених до компетенції органів місцевого самоврядування чи місцевої державної адміністрації, або з питань управління житловим фондом, віднесених його власником або уповноваженим ним органом до свого відання згідно ст. 18 ЖК України, належною стороною повинен бути відповідний орган чи власник житлового фонду.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні здійснюється, зокрема, на принципі народовладдя, законності, гласності, колегіальності.

Згідно з вимогами ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими для виконання на відповідній території згідно ст. 144 Конституції України.

За ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем -житлово-експлуатаційною організацією(а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Типовий договір найму жилого приміщення, правила користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території затверджуються Кабінетом Міністрів Української РСР. Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім`ї порівняно з умовами, передбаченими законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Типовим договором найму жилого приміщення та іншими актами законодавства Української РСР, є недійсними.

Згідно зі ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Відповідно до положень ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Постановою Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі 6-60цс12 додатково звернуто увагу на те, що у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (ч ч. 1,2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Поняття члена сім`ї, яке застосовується у Сімейному кодексі України, не можна ототожнювати з поняттям члена сім`ї наймача за Житловим кодексом УРСР. Можуть бути визнані членами сім`ї наймача інші особи, які постійно проживають із наймачем і ведуть із ним спільне господарство. До таких осіб, як правило, належать родичі та особи, які перебувають із наймачем у родинних стосунках. Але слід враховувати, що спільне проживання і ведення спільного господарства не завжди свідчать про наявність єдиної сім`ї, зокрема, зазначені у другій групі особи можуть бути визнані членами сім`ї наймача з урахуванням конкретних обставин, якщо вони ведуть спільне господарство (загальні витрати), надають взаємну допомогу, а також інші обставини, які свідчать про наявність родинних стосунків (узагальнення практики розгляду судами окремих категорій спорів, що виникають із договору найму жилого приміщення Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ).

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЖК УРСР договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім`ї і наймодавця, за винятком випадків, передбачених Основами житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік, іншими законодавчими актами Союзу РСР і цим Кодексом.

Статтею 106 ЖК УРСР визначено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

За змістом вказаної норми закону будь-який член сім`ї наймача, що має повну цивільну дієздатність, має право вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення. Судовому розгляду, зокрема, підлягають спори у випадку, якщо наймодавець або орган, який вирішує питання щодо внесення змін в договір найму, не визнає в якості члена сім`ї наймача особу, яка поставила питання про визнання її наймачем за договором, а також у випадку відмови інших членів сім`ї у згоді на зміну договору.

Таким чином, надання документів, які підтверджують родинні стосунки з наймачем квартири, який помер, з боку члена сім`ї останнього для визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача не вимагається.

Рішенням Конституційного Суду України (справа про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї") від 3 червня 1999 року справа № 1-8/99 визначено, що Житловий кодекс Української РСР, визнаючи гарантії права громадян на житло, встановлює права і обов`язки наймача жилого приміщення та членів його сім`ї, які проживають разом з ним, за договором найму, обов`язковим елементом якого є плата за користування житлом та за комунальні послуги.

23 квітня 2019 року Виконавчим комітетом Дніпровської міської ради ухвалено рішення № 389 «Про затвердження Порядку надання виконавчим комітетом Дніпровської міської ради дозволу на зміну умов договору найму займаного неприватизованого жилого приміщення» (далі - Порядок).

Порядок регламентує питання надання Виконавчим комітетом Дніпровської міської ради дозволу наймодавцю - житлово-експлуатаційній організації, на балансі якої перебуває житловий фонд комунальної власності територіальної громади міста, на зміну умов договору найму займаного неприватизованого жилого приміщення.

Надання дозволу на зміну умов договору здійснюється шляхом прийняття виконавчим комітетом відповідного рішення.

Так, відповідно до пункту 4 Порядку, надання дозволу на зміну умов договору найму здійснюється на підставі пакета документів:

- заява на ім`я міського голови від громадянина, на ім`я якого планується зміна договору, з проханням про зміну умов договору найму зі згодою всіх зареєстрованих повнолітніх членів його родини, чиї підписи засвідчені керівником підприємства з обслуговування житла, за формою згідно з додатком до цього Порядку;

- копія ордера на жиле приміщення або такі документи: копія договору найму, укладеного на ім`я попереднього квартиронаймача; копія попереднього рішення виконавчого комітету про зміну умов договору найму; постанова адміністрації підприємства; архівна довідка бюро обміну;

- копія картки попереднього квартиронаймача або витяг за формою з особистого рахунка на ім`я попереднього квартиронаймача;

- довідка з місця реєстрації наймача та членів його родини;

- інформація про місце перебування осіб, які раніше були зареєстровані у приміщенні та зняті з реєстрації;

- належним чином засвідчені копії документів, які посвідчують особу зареєстрованих членів родини; документів, що підтверджують родинні стосунки між зареєстрованими та вибулими особами; свідоцтв про смерть осіб, які раніше мешкали у квартирі та померли;

- план (викопіювання) жилого приміщення;

- в окремих випадках Департамент може витребувати додаткові документи, які не передбачені цим Порядком.

Оскільки квартиронаймач спірної квартири ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 звернувся із заявою про зміну умов договору найму.

Листом Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради №3/16-5183 від 22.05.2023 позивачу було відмовлено у зміні умов договору найму, оскільки відсутня копія ордеру.

Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог статей 12,13,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції визначено,

що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 8 Конвенції передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи. Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання пропорційним законній меті.

ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме слід визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 та зобов`язати виконавчий комітет Дніпровської міської ради надати дозвіл на зміну умов договору найму займаного жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_2 з ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ОСОБА_1 , визнавши його наймачем. В частині вимог до Територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради відмовити.

Вирішуючи відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України питання розподілу судових витрат, враховуючи результат розгляду справи, суд вважає стягнути з виконавчого комітету Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2147,20 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до Територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, виконавчого комітету Дніпровської міської ради, треті особи Орган опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, про визнання права користування житловим приміщенням, визнання та зобов`язання надати дозвіл на зміну умов договору найму житлового приміщення задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Зобов`язати виконавчий комітет Дніпровської міської ради надати дозвіл на зміну умов договору найму займаного жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_2 з ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ОСОБА_1 , визнавши ОСОБА_1 наймачем.

Стягнути з виконавчого комітету Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) грн. 20 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 13 жовтня 2023 року.

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстровані за адресою АДРЕСА_3 .

відповідач Територіальна громада міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, , місце знаходження пр. Дм. Яворницького, 75, м. Дніпро, 49000.

відповідач виконавчий комітет Дніпровської міської ради, , місце знаходження пр. Дм. Яворницького, 75, м. Дніпро, 49000.

третя особа Орган опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, , місце знаходження пр. Мануйлівський, 31, м. Дніпро, 49023.

третя особа Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, , місце знаходження вул. Вознесенська, 16, м. Дніпро, 49000.

Суддя О.Б. Подорець