КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №758/3734/21 Головуючий у 1 інстанції: Комаревцева Л.В.
провадження №22-ц/824/3408/2023 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Кулікової С.В., Сушко Л.П.,

при секретарі: Качалабі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини з матір`ю та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини з батьком, -

в с т а н о в и в :

У березні 2021 року до Подільського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що місце проживання дитини на момент звернення позивача до суду не було зареєстрованим у зв`язку з небажанням батька дитини звернутись до уповноважених органів. Позивачка зверталась до Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації щодо надання Висновку у справі №760/15147/20 щодо усунення перешкод у спілкування батька з дитиною. Під час засідання комісії представники - уповноважені особи запитували чому не зареєстровано місце проживання дитини. Позивачка просила визначити місце проживання дитини з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , де дитині створено умови для проживання та розвитку. Також просила стягнути судові витрати.

31 березня 2021 року ухвалою суду справу було передано за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва.

У серпні 2021 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з батьком.

Позивач за зустрічним позовом просив прийняти зустрічний позов до спільного розгляду з первісним, визначити місце проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком, а судові витрати покласти на позивача за первісним позовом.

Зустрічний позов обгрунтовував тим, що відповідачка чинить йому - позивачу перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини. Поряд з цим у позивача повноцінна родина, так як народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Доньок позивач виховує в атмосфері турботи та любові.

У дитини склались теплі та дружні стосунки з дружиною позивача, яка перебуває в декретній відпустці, дитина дуже сильно любить молодшу сестричку. Створені всі необхідні умови для проживання дитини з батьком.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31 жовтня 2022 року позовні вимоги задоволено.

Визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сімї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини з батьком відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір, сплачений при зверненні до суду в сумі 908 грн 00 коп., та 9 000 грн. витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позов задовольнити.

Скарга обґрунтована тим, що за ухвалою суду такий висновок був складений Службою у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації 24.12.2021 року та надійшов до суду 13.01.2022 року. Підставою для складання відповідного висновку були документи, матеріали та відомості зібрані в середині 2021 році, зокрема при його складанні використовувалась інформація щодо наявності у позивачки за первісним позовом самостійного доходу.

Від 24.02.2022 року в країні почалась повномасштабна війна з Російською Федерацією, тому документі та дані (зокрема інформація про наявність самостійного доходу у позивача за первісним позовом), на підставі яких складався висновок на час вирішення справи, були вже не актуальними.

Враховуючи зазначене та відповідно до положень ч.2 ст.161 СК України ОСОБА_1 було подано до суду докази щодо підтвердження наявності в нього самостійного доходу на час вирішення справи та подано клопотання щодо складання Службою у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації висновку на підставі актуальних даних, зокрема перевірки наявності у позивачки самостійного доходу на час вирішення справи. У задоволенні відповідного клопотання судом було немотивовано відмовлено, а сам суд не зобов`язав позивачку надати відповідні документи, в зв`язку з чим було фактично прийняте рішення про визначення місця проживання малолітньої дитини з особою, у якої відповідно до матеріалів справи відсутній самостійний дохід.

Відповідно до положень ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання.

Відповідно до висновку Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації (складеного також на підставі висновків дитячого психолога) ОСОБА_4 (на той час її було лише 6 років і вона тільки закінчила дитячий садок) характеризувалась як дитина, яка вже може висловити свою думку в тому числі стосовно побажань свого місця постійного проживання. Вирішуючи справу (на момент винесення рішення ОСОБА_3 вже навчалась у 2-му класі і її вік був майже 8 років) суд відхилив клопотанню ОСОБА_1 щодо з`ясування думки самої дитини чим фактично позбавив її прав, закріплених в ст.171 СК України.

ОСОБА_6 - представник ОСОБА_2 подала до апеляційного суду відзив, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Зазначає, що оскільки з позовом про визначення способу участі у спілкуванні з дитиною звертається той з батьків, хто проживає окремо (а відповідач подав спочатку саме такий позов) - відповідач визначив для себе спосіб участі у житті та спілкуванні з дитиною та визнав, що дитина проживає зі своєю матір`ю. Однак, потім він заявив зустрічний позов у провадженні, що зараз розглядається, з вимогою визначити місце проживання дитини з ним.

У 2022 році відповідач підтримував свої позовні вимоги у двох протилежних судових процесах: з одного боку домагався встановлення графіку участі у житті дитини, а з іншого боку просив визначити місце проживання дитини з ним.

Вказує, що відповідно до Висновку Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації від 24.12.2021 року №107/40/7496 щодо визначення місця проживання дитини (т.1 а.с.178-181) визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_2 .

Війна внесла зміни у життя кожного українця. Від грудня 2022 року дитина ОСОБА_3 проживає зі своєю матір`ю ОСОБА_2 у Республіці Австрія . Дитина з позивачкою 10 місяців війни провели в межах нашої країни. Однак з настанням інтенсивних обстрілів Києва, блекаутів, відсутності тепла у помешканні - позивачка прийняла рішення вивезти дитину подалі від небезпеки - за кордон. ОСОБА_1 погодив такий виїзд та надав дозвіл на виїзд дитини з матір`ю. Відповідачеві відоме місце перебування дитини. Також відомо, що ОСОБА_3 з мамою перебувають під тимчасовим захистом республіки Австрія, ОСОБА_3 навчається у місцевій школі, їй надається соціальне та, за потреби, медичне забезпечення.

Крім того, відповідачем не надано доказів відсутності доходу у позивачки та не обґрунтовано, чому він вважає, що суд повинен був викликати дитину для надання пояснення, спричинивши малолітній дитині психологічну травму (від необхідності вибору між татом та мамою). Характеристики дитини та опис її відношення до батьків відображено у висновку органу опіки.

Дарницьким районним судом міста Києва при вирішенні цього конкретного спору про місце проживання дитини застосовано принцип пріоритетності прав та інтересів дитини, взято до уваги встановлені в судовому засіданні факти щодо ставлення дитини до обох батьків, прихильності до кожного з батьків, вік дитини, а також норми Конституції України та законодавства, що регулює ці питання.

Більш того, батько дитини може адекватно оцінювати військово-політичну, соціально-економічну ситуацію та надалі вважатиме за найкращий варіант для своєї дитини під час війни - перебувати у безпечному місці задля збереження її життя та здоров`я.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що стиль спілкування з дитиною, методи її виховання у позивача та відповідача є різними, тому у разі зміни на даний час дитиною умов життя, оточення та місця проживання призведе до порушення її прав та не буде відповідати волевиявленню та інтересам дитини. Враховуючи зазначене, місце навчання дитини, її сталі соціальні зв`язки, проживання з матір`ю, суд дійшов висновку про доцільність проживання дитини з позивачкою, і на думку суду таке рішення відповідає найкращому забезпеченню інтересів дитини і в той же час не буде істотно порушувати права відповідача на спілкування з дитиною, оскільки право відповідача щодо участі у спілкуванні та вихованні дитини захищено в судовому порядку.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 20 липня 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, про що 20.07.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві складено відповідний актовий запис №1609 (т.1 а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_3 , про що 24.12.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві складено відповідний актовий запис за №4164 (т.1, а.с.10).

09 березня 2017 року відповідно до заочного рішення Солом`янського районного суду м. Києва по справі №760/17987/16 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

11 лютого 2021 року Київський апеляційний суд задовольнив апеляційну скаргу та постановив розірвати шлюб між сторонами.

Згідно з довідкою №74 дошкільного навчального закладу №567 від 13.07.2020 року, виданої ОСОБА_2 , її донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . відвідує дошкільний навчальний заклад №567 від 01.09.2017 року станом на 13.07.2020 року.

До позовної заяви ОСОБА_2 долучено копію звернення від 25.01.2021 року щодо нагадування про доцільність реєстрації дитини.

Встановлено, що позивачем було вжито заходів досудового врегулювання спору, що підтверджується проектом договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, адресованого на підставі заяви від імені ОСОБА_2 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Оніщук О.І.

Згідно з декларацією №0000-1А5Н-3КТЗ про вибір лікаря, ОСОБА_4 отримує медичну допомогу у Комунальному некомерційному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 Святошинського району м.Києва» і законним представником дитини зазначено ОСОБА_2 .

За актом оцінки потреб членів сім`ї ОСОБА_2 від 06.01.2021 року, зі слів дитини вона почуває себе добре, дуже любить, коли мама готує, любить гратись «Lego»,має багато друзів, прибирає за собою іграшки, складає свої речі на місце.

Відповідно до акту обстеження умов проживання ОСОБА_1 від 21.05.2020 року, здійсненого спеціалістами Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в м.Києві державної адміністрації в АДРЕСА_4 , житло розміщене на 25 поверсі 25 поверхового будинку, умови проживання добрі, квартира оснащена необхідними меблями, побутовою технікою, зроблено сучасний ремонт, санітарний стан житла відповідає нормі (т.1, а.с.118).

Відповідно до Висновку від 24.12.2021 року №107/40/7496 щодо визначення місця проживання дитини, ОСОБА_2 зареєстрована та проживає з батьками в трьохкімнатної квартирі, належній батькам за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з актом обстеження умов проживання ОСОБА_1 від 28.07.2021 року, здійсненого спеціалістами Подільської районної в м.Києві державної адміністрації за адресою: АДРЕСА_4 , санітарно-гігієнічний стан житла відповідає нормі, квартира облаштована необхідними меблями, побутовою технікою, сучасний ремонт (т.1, а.с.119).

Встановлено, що ОСОБА_4 від 01.09.2021 року є ученицею 1-го класу Київської гімназії східних мов Святошинського району м.Києва. У характеристиці на дитину зазначено, що дитина в школу приходить охайна, оглянута. В позашкільний час відвідує гуртки, танцювальний та бісероплетіння. Дитина проживає з мамою, яка забирає та приводить її до шкоди. Дівчинка забезпечена необхідним приладдям.

ОСОБА_2 є особою-підприємцем, має стабільний дохід, під наркологічним чи психічним наглядом не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувалась, в розшуку не перебуває, судимості не має.

Батько дівчинки - ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає у трьохкімнатній квартирі, що належить матері за адресою: АДРЕСА_4 . Умови для проживання ОСОБА_3 створені належним чином, про що складено відповідні акти. Відповідач одружений, має молодшу доньку, працює директором ТОВ «Юридична компанія «СВАРОГ», має стабільний дохід, під наркологічним та психіатричним наглядом не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувався, судимості не має, в розшуку не перебуває.

Відповідно до висновку психологічного обстеження малолітньої ОСОБА_3 від 30.11.2021 року №112, складеного психологом Міського центру дитини, емоційно-вольова сфера дівчинки характеризується відкритістю, доброзичливістю. Дівчинка розвинена, має достатній рівень самоконтролю та егоцентризму, реагує на зауваження, має позитивну спрямованість.

Визначено сформовану надійну форму емоційної прив`язаності як до батька, так і до матері. Також дівчинка має емоційну прив`язаність до сестрички ОСОБА_4 , бабусі та дідуся (батьки матері), дружини батька - ОСОБА_10 та подруги ОСОБА_11 .

У подальшому, у спробі не втратити любов мами і тата, вона може підлаштовуватися під думку кожного з батьків, намагатися догодити кожному з них. По відношенню до батька дитина має почуття вдячності, радості, часом нудьги. По відношенню до матері ОСОБА_3 має почуття поваги, гордості та співчуття, радості.

Своєю родиною дитина, зокрема, вважає матір, батька, бабусю з дідусем (батьки матері) та молодшу сестричку ОСОБА_4 .

Враховуючи викладене, як позивач так і відповідач мають постійне місце роботи, задовільний стан здоров`я, стабільний дохід та позитивні характеристики, що надає їм рівноправну можливість для матеріального забезпечення та належного виховання дитини.

Зважаючи на викладені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що обоє з батьків беруть участь у вихованні та житті дитини, цікавляться їх розвитком, успіхами. Крім того, сторони у справі є фізично самодостатніми за станом здоров`я.

При цьому, між колишнім подружжям не досягнуто згоди про місце проживання дитини.

Також судом встановлено, що 02 грудня 2021 року рішенням Солом`янського районного суду м. Києва позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні дитини задоволено частково. Визначено способи участі батька ОСОБА_1 у спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної другої та четвертої суботи місяця від 11.00 години до 20.00 години, весняні канікули у парні роки, осінні канікули у непарні роки, два тижні влітку для сумісного відпочинку та оздоровлення за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, половина зимових канікул за попередньою домовленістю з матір`ю дитини. У іншій частині позову відмовлено. Рішення оскаржується в апеляційному порядку.

За Висновком від 24.12.2021 року №107/40/7496 щодо визначення місця проживання дитини (т.1, а.с.178-181) визначено місце проживання дитини, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з матір`ю.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Сімейного кодексу України.

Згідно з ч.5 ст.7 СК України учасник сімейних відносин не може мати привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, статі, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками.

За ст.19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно зі ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування

Статтею 162 СК України передбачено, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала.

За ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і 'взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При вирішенні цього конкретного спору про місце проживання дитини суд виходить з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини, приймає до уваги встановлені в судовому засіданні факти щодо ставлення дитини до обох батьків, прихильності до кожного з батьків, вік дитини, а також норми Конституції України та законодавства, що регулює ці питання.

Статтею 21 Конституції України проголошено вільність і рівність усіх людей у своїй гідності та правах. Ця вихідна конституційна засада конкретизована у статті 24 Конституції України: громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень, в тому числі за ознаками статі. У частині 3 цієї статті Конституції України закріплено конституційні гарантії, якими забезпечується рівність прав жінки і чоловіка.

Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст.33 Конституції України а також закріплено у багатьох міжнародних актах: Загальною декларацією прав людини від 10 грудня 1948 року (ст.13), Міжнародним пактом про громадянські та політичні права від 16 грудня 1966 року (ст. 12), Протоколом N 4 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод від 16 вересня 1963 року (ст. 2) та іншими.

У Принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що передбачено ст.141 СК України та витікає зі змісту Конвенції про права дитини.

Крім того, поняття "розлучення" не співпадає з поняттям "визначення місця проживання", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за судовим рішенням.

Як встановлено судом, позивач та відповідач мають матеріальні можливості для утримання дитини.

За висновком Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації (а.с.186, т.1). батьки висловили свою позицію щодо участі у вихованні дитини. Батько дитини повідомив, що за його місцем проживання створено найкращі умови проживання, не зміг привітати дочку, оскільки йому було створено перешкоди, вказав, що дитина має бути зареєстрована за його місцем реєстрації та проживати з його родиною. Мати дитини повідомила про те, що від 2019 року дочка проживає з нею, не чинила та не має наміру чинити перешкоди батькові у спілкуванні з ОСОБА_3 , надала згоду на тимчасовий виїзд дитини з батьком за кордон на відпочинок, дитина часто буває в батька, дитина має свій розпорядок дня, відвідує гуртки.

Як пояснили сторони в судовому засіданні суду першої інстанції, дитина проживає разом з матір`ю, участь батька визначена за рішенням суду.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується і апеляійний суд, що зміна на даний час дитиною умов життя, оточення та місця проживання призведе до порушення її прав та не буде відповідати волевиявленню та інтересам дитини.

Крім того, враховуючи місце навчання дитини, її сталі соціальні зв`язки, проживання з матір`ю, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доцільність проживання дитини з позивачкою за первісним позовом ОСОБА_2 , оскільки таке рішення відповідає найкращому забезпеченню інтересів дитини і в той же час не буде істотно порушувати права відповідача на спілкування з дитиною, так як право відповідача щодо участі у спілкуванні та вихованні дитини захищено в судовому порядку.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складно 18 жовтня 2023 року.

Головуючий:

Судді: