Справа № 127/7786/23
Провадження № 2/127/929/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

12 жовтня 2023 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Воробйова В.В.,

за участю секретаря Жигарової Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи свій позов тим, що відповідач представляючись працівником Вінницької міської ради в травні 2010 року в присутності начальника гаражного кооперативу Гранд Буд Вишневського А.А. запропонував йому оформити нормативні документи по приватизації земельної ділянки під його гаражем, який знаходиться на подвір`ї будинку за адресою: АДРЕСА_1 , поряд з гаражами кооперативу «Гранд Буд» за 3000,00 дол. США, що згідно з офіційним курсом НБУ на день звернення до суду становить 109700,00 грн. Дозвіл на забудову і утримання гаража, бетонної конструкції ОСОБА_1 надало міське комунальне підприємство в 2006 році. Позивач, будучи введеним в оману, передав відповідачу вказану суму у холі Вінницької міської ради в присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Проте, жодних дій для виконання своїх обіцянок останній не вчинив, тягнув час, кошти не віддавав, мотивуючи тим, що ніби віддав їх державним службовцям, а частину забрав собі. Так, в червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про вчинення злочину відповідачем до прокуратури м. Вінниці, в результаті чого було відкрито кримінальне провадження №0005546.

Згодом, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/22493/20 було задоволено клопотання відповідача про звільнення його від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 190 КК України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності та звільнено останнього від кримінальної відповідальності, відповідно до вимог ч. 3 ст. 288 КК України.

Так, вчинені ОСОБА_2 шахрайські дії призвели до матеріальних та моральних труднощів, так як позивач віддав йому свої збереження на оформлення документів і залишився без заощаджень. Спричинена моральна шкода виразилась у порушені сну, розладі здоров`я та душевних стражданнях. ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 46 років померла його донька ОСОБА_5 , інвалід 2 групи, а позивач не мав коштів на її лікування, оскільки відповідач шахрайським чином безпідставно заволодів його коштами. Враховуючи викладене вище, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь майнову шкоду у розмірі 109700,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн., а всього 209700,00 грн.

Ухвалою суду від 25.04.2023 року за заявою позивача було замінено неналежного відповідача - ОСОБА_2 на належного відповідача ОСОБА_2 .

В судове засідання позивач не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій просив цивільну справу розглянути у його відсутність, позов підтримує повністю та просив позовні вимоги задовольнити. Також не заперечив проти ухвалення заочного рішення.

Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Разом з тим, відповідачем було подано до суду письмові пояснення, відповідно до яких 8 років тому до нього звернувся громадянин ОСОБА_6 , щоб він допоміг йому оформити замість інвалідного місця його доньки під гараж на прибудинковій території у м. Вінниці. Ним було виконано цілий комплекс роботи у цьому напрямку і ОСОБА_1 отримав усі необхідні дозвільні документи на повноцінний гараж. Тому все обіцяне ОСОБА_1 він виконав якісно і вчасно, а тому всі претензії його до мене вважає безпідставними і надуманими, суперечливими, що були перевірені силовими структурами неодноразово.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали кримінальної справи №127/22493/20, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до свідоцтва про право власності, видане 01.11.2012 року виконкомом Вінницької міської ради, ОСОБА_1 є власником гаража, який розташований в АДРЕСА_2 (а.с. 8, 9).

З ухвали Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/22493/20 від 27.01.2023 року, яка набрала законної сили 04.02.2023 року, вбачається, що клопотання обвинуваченого було задоволено та звільнено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 190 КК України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження №0005546, відомості про яке внесені в Єдиний державний реєстр досудового розслідування 20.08.2015 року щодо ОСОБА_2 закрито. Роз`яснено потерпілому ОСОБА_1 право на звернення до суду про відшкодування завданої шкоди (матеріальної, моральної) в порядку цивільного судочинства (а.с. 6-7).

Зі змісту вказаної ухвали встановлено, що ОСОБА_2 у травні 2010 року, більш точного часу не встановлено, домовився про зустріч у приміщенні Вінницької міської ради з ОСОБА_1 , якому пообіцяв вирішити питання щодо швидкої приватизації земельної ділянки під гаражним приміщенням, що належить останньому, попередньо навмисно ввівши в оману ОСОБА_1 про можливість надання такої послуги та назвавши суму винагороди за це, насправді не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання.

В подальшому ОСОБА_2 , реалізуючи свій умисел, спрямований на вчинення протиправних дій, керуючись жагою до наживи, з корисливим мотивом, з метою заволодіння чужими грошовими коштами, діючи з прямим умислом, вводячи ОСОБА_1 в оману щодо своїх дійсних намірів та усвідомлюючи, що останній є особою похилого віку, перебуваючи у невстановлений досудовим розслідуванням час у травні 2010 року на першому поверсі в холі приміщення Вінницької міської ради, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , повідомив ОСОБА_1 неправдиві відомості про можливість вирішити питання приватизації земельної ділянки під гаражем потерпілого за винагороду.

Будучи введеним в оману, ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 раніше обумовлену суму грошових коштів в розмірі 3000 доларів СІІІА, що згідно офіційного курсу НБУ на той час еквівалентно 23 777,1 грн.

Заволодівши вказаними грошовими коштами ОСОБА_2 залишив приміщення Вінницької міської ради та попрямував у невідомому напрямку, в подальшому жодних послуг ОСОБА_1 не надав, завдавши останньому таким чином матеріальну шкоду на суму 23 777,1 грн.

За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.89 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Частиною першою ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у.

За змістом п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту порушеного права є: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення (ст. 1166 Цивільного кодексу України), необхідними елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.92 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно з положеннями частини першої ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за вказаними нормами права доказуванню підлягають: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача і його вина, причинний зв`язок між протиправною дію і негативними наслідками.

Із зазначеними вище положеннями цивільного законодавства в повній мірі кореспондуються і приписи п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.89 №3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», в якому зазначено, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

У статті 1192 Цивільного кодексу України встановлені способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого: відшкодування шкоди в натурі (передача речі такого ж роду і такої же якості, полагодження пошкодженої речі тощо); відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

Обґрунтовуючи розмір завданої матеріальної шкоди, позивач посилається на офіційний курс НБУ на день звернення до суду з цим позовом, відповідно до якого 3000,00 дол. США еквівалентно 109700,00 грн. (а.с. 10).

Приймаючи до уваги фактичні обставини по справі у контексті з вказаними вище положеннями законодавства, слід вважати доведеними позовні вимоги ОСОБА_1 щодо необхідності стягнення з відповідача суми 109700,00 грн., яка є прямою дійсною шкодою, що встановлена за результатами судового розгляду кримінального провадження. Вказану суму коштів слід стягнути з відповідача у якості шкоди завданої злочином.

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити таке.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно зі ст.ст. 22, 23 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 5 даної Постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в) причинного зв`язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вини заподіювача шкоди.

Вказані підстави відшкодування моральної шкоди частково знайшли своє підтвердження під час розгляду справи. Так, вина та неправомірність дій заподіювача шкоди підтверджена, спричинення моральної шкоди встановлено та наявність причинного зв`язку між ними.

Враховуючи обставини справи, беручи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, суд вважає, що розмір моральної шкоди, який вказаний позивачем у розмірі 100000,00 грн., є завищеним. Так, розмір відшкодування має бути співмірним з нанесеною моральною шкодою. Крім того, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу.

В позовній заяві позивач зазначає, що моральна шкода полягає у залишені його без заощаджень, у порушенні сну, розладі здоров`я та душевних стражданнях. Також ОСОБА_1 не мав змоги допомогти свої хворій дочці, яка згодом померла.

Однак, слід зазначити, що позивачем не надано доказів на підтвердження вказаних вище фактів, зокрема ним не надано підтвердження про: порушення сну, розладі здоров`я та душевних стражданнях спричинених шахрайськими діями відповідача.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Слід зазначити, що розмір заявленої позивачем моральної шкоди (100000,00 грн.) не відповідає обсягу його страждань внаслідок протиправних дій відповідача.

З огляду на вказане вище, суд вважає, що ОСОБА_1 було завдано моральну шкоду на суму 50000,00 грн., яка полягає у душевних переживаннях та стражданнях; порушенні нормального життєвого ритму позивача, а також витрачанні часу для звернення до правоохоронних органів та в суд за захистом своїх прав. Даний розмір моральної шкоди буде відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану відповідачем моральну шкоду позивачу.

В рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які… зіткнулися з проблемами... можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Отже, вина ОСОБА_2 підтверджена матеріалами справи, тому вимога позивача про відшкодування моральної шкоди є законною, проте підлягає частковому задоволенню, відповідно до її співмірності зі спричиненою шкодою.

Таким чином, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 знайшли своє часткове підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору (а.с. 4), згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1593,77 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 20, 22, 23, 1166, 1167, 1192 ЦК України, п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.89 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.92 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», ст.ст. 10 12, 13, 56, 76-82, 89, 141, 211, 259, 263-265, 280-282, 284, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 109700,00 грн. (сто дев`ять тисяч сімсот гривень 00 коп.) та моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн. (п`ятдесят тисяч гривень 00 коп.).

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1593,77 грн. (одна тисяча п`ятсот дев`яносто три гривні 77 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідачем може бути подана заява про перегляд заочного рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , РНОКПП: не відомий.

Повний текст рішення суду складено 23.10.2023 року.

Суддя: