ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 року

м. Харків

справа № 646/6737/20

провадження № 22-ц/818/1475/23

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Тичкової О.Ю.

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участі секретаря судового засідання Супрун Я.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , який діє від себе особисто та в інтересах малолітнього ОСОБА_2

відповідач Департамент реєстрації Харківської міської ради

треті особи - ОСОБА_3 , Служба у справах дітей по Київському району м. Харкова

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 29 травня 2023 року ухваленого у складі судді Єфіменко Н.В.,

УСТАНОВИВ:

В листопаді 2020 року ОСОБА_1 , який діяв від себе особисто та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , звернувся з позовом про скасування рішення про зняття з реєстрації.

В обґрунтування заявленої вимоги позивач посилався на те, що його та малолітньої сина протиправно знято з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Київського районного м.Харкова від 29.05.2023 позов ОСОБА_1 , який діє від себе особисто та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до Департаменту реєстрації Харківської міської ради, треті особи: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей по Київському району м. Харкова, про скасування рішення про зняття з реєстрації задоволено.

Скасовано рішення Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 28.11.2017 про зняття з реєстрації ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 . Стягнуто з Департаменту реєстрації Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 840 грн. 80 коп.

Рішення мотивовано тим, що заява нового власника квартири, додані до неї, як докази втрати права особи на користування квартирою, документи, що свідчать про перехід права власності від однієї особи до іншої, визнання за новою особою права власності тощо, без прямої вказівки про втрату саме цієї особи права користування конкретним житловим приміщенням, не є документами, які свідчать про припинення підстав на право користування таким житлом в розумінні статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Зняття позивача та його сина з реєстрації місця проживання є протиправним, оскільки заява нового власника квартири, договір купівлі-продажу квартири від 09.09.2016, інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, не свідчать про припинення права користування житловим приміщенням в розумінні Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що вона є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 за договором купівлі-продажу від 09.11.2018, яку придбала відповідно до чинного законодавства у ОСОБА_4 без зареєстрованих у ній осіб. Укладенню договору передували перевірки компетентних державних та інших органів на наявність обставин, які б могли створювати перешкоди майбутньому власнику, проте таких обставин виявлено не було. ОСОБА_4 . І придбав квартиру 28.12.2017 у ОСОБА_5 09.09.2016 одноосібний власник квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_6 (який не є учасником цієї справи), батько позивача і дід малолітнього позивача, розпорядився нею на власний розсуд - продав за договором купівлі-продажу від 09.09.2016 ОСОБА_5 , наслідком чого є втрата права власності та права користування квартирою власником і членами його сім`ї. 28.11.2017 новий власник квартири звернувся до Відділу реєстрації місця проживання Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради із заявою про знята з реєстрації ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у придбаній ним квартирі. 28.11.2017 позивача та його сина знято з реєстрації у квартирі відповідно до чинного на той час законодавства. При цьому, як вбачається з позовної заяви, позивачі на момент відчуження квартири ОСОБА_6 та після цього не проживали в ній, квартира змінила кілька власників, які в ній проживали, дізнались про зняття з реєстрації в жовтні 2020 року зі спливом 4 років, підстав у ОСОБА_5 звертатись до суду з позовом про їх виселення не було, а право власності та проживання припинилось з відчуженням квартири відповідно до закону.

Скаржник зазначила, що чинне законодавство абзаци 9, 10 Правил реєстрації місця проживання, дозволяє новому власнику звернутися до відповідного органу реєстрації із заявою про зняття з реєстрації місця проживання особи з наданням відповідних документів, які свідчать про припинення підстав на право користування такою особою житловим приміщенням чи відчуження житла договір купівлі-продажу. Апелянт зауважив, що із заявою про зняття з реєстрації може звернутись не лише особа, яка бажає знятись з місця реєстрації, а й власник житла про зняття з реєстрації особи, у якої припинились підстави на право користування цим житловим приміщенням відповідно до закону. Позивачі як члени сім`ї власника ОСОБА_6 добре знають і усвідомлюють, що мають право користування іншою квартирою, яка є його власністю, за адресою: АДРЕСА_4 , - ця інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно є у відкритому доступі та у матеріалах справи. Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Така правова позиція сформульована у постановах Верховного Суду: від 27 березня 2019 року у справі № 465/8613/13-ц, від 17 липня 2019 року у справі № 320/13248/14-ц, від 23 вересня 2019 року у справі № 329/398/18, від 15 серпня 2018 року у справі №595/1271/16-ц, від 25 липня 2018 року у справі № 638/13030/13-ц та ін.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 4 ч.1, ч.ч. 2, 4 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин

Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи та як вбачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , видане 23 лютого 2012 р. Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, позивач є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Позивач та його син були зареєстровані у квартирі АДРЕСА_3 , яка на праві власності належала ОСОБА_6 , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї та прописку, інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

19.09.2016 ОСОБА_6 передав квартиру АДРЕСА_3 у власність ОСОБА_5 , про що свідчить договір купівлі-продажу квартири.

28.11.2017 ОСОБА_5 , як новий власник квартири АДРЕСА_3 , звернувся до Відділу реєстрації місця проживання в Основ`янському районі міста Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради з заявою про знята з реєстрації ОСОБА_1 та ОСОБА_2

28.11.2017 позивача та його сина знято з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , про що свідчать довідка від 07.10.2020 Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області, лист Відділу реєстрації місця проживання в Основ`янському районі міста Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської від 28.11.2017.

09.11.2018 року ОСОБА_3 стала власником квартири АДРЕСА_3 відповідно до договору купівлі-продажу квартири.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та яка, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Згідно зі статтю 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі в ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача поставляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за цим позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Разом з тим, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 також вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Якщо особа стверджує про порушення її прав наслідками, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної влади (органу місцевого самоврядування), які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни або припинення її цивільних прав чи інтересів або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, то визнання незаконними таких рішень і їх скасування є способом захисту відповідних цивільних прав та інтересів.

Як встановив суд першої інстанції, звертаючись до суду з цим позовом, позивач просив скасувати рішення про зняття з реєстрації.

Звернення ОСОБА_1 до суду із цим позовом спрямоване на поновлення права реєстрації в квартирі АДРЕСА_3 , що є похідним від наявного у особи права користування житловим приміщенням в квартирі. З матеріалів справи вбачається що зазначена квартира є власністю третьої особи ОСОБА_3 , яку позивач фактично бажає обмежити в праві власності через скасування відповідного рішення органу місцевого самоврядування та поновлення реєстрації свого та дитини місця проживання. Таке бажання позивача і форма його реалізації вказують на приватноправовий інтерес позивача, на захист якого, по суті, спрямоване звернення до суду із цими вимогами.

Висновки суду по суті вирішення спору про обґрунтованість або необґрунтованість позовних вимог мають бути зроблені за належного суб`єктного складу її учасників.

З урахуванням зазначеного належним відповідачем у справі, що розглядається, крім Департаменту реєстрації Харківської міської ради є ОСОБА_3 .

Водночас ОСОБА_3 до участі у цій справі як співвідповідач не залучена, а заяв чи клопотань про залучення ОСОБА_3 позивач не заявляв, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Незалучення зазначеної особи до участі у справі позбавляє її права на вчинення процесуальних дій, які передбачені законом лише для відповідача, зокрема, можливості подання відзиву на позовну заяву, зустрічного позову, заяви про застосування позовної давності тощо.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеного в постанові № 309/2340/15-ц від 17.05.2021.

Оскільки справу судом першої інстанції розглянуто у неналежному суб`єктному складу, в апеляційного суду відсутні повноваження щодо залучення до розгляду справи співвідповідача в порядку ст. 51 ЦПК України, а відтак виходячи з повноважень апеляційного суду, рішення суду першої інстанції згідно з п.п.3, 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України слід скасувати та ухвалити по даній справі нове рішення про відмову в задоволенні позову, що не перешкоджає позивачу звернутися з новим позовом, правильно визначивши суб`єктний склад сторін.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, то з ОСОБА_1 на її користь підлягає стягненню 1261,20 грн судового збору сплаченого в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст.367,368,369,376,381- 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 29 травня 2023 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 , який діє від себе особисто та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 про скасування рішення про зняття з реєстрації відмовити

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 1261 (одну тисячу двісті шістдесят одну) грн 20 ( двадцять) коп судового збору сплаченого в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2023 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П.Пилипчук