РІШЕННЯ

( заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023

м.Харків

Справа № 639/4710/23

провадження 2/639/1893/23

Жовтневий районний суд м.Харкова

у складі: головуючого - судді Єрмоленко В.Б.

за участю секретаря-Семенюк А.Є.

учасники справи:

позивачі- ОСОБА_1 , ОСОБА_2

представник позивачів- ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , 3 особа- Друга Харківська міська державна нотаріальна контора про встановлення факту непроживання за адресою реєстрації та визнання права власності на майно в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа - Друга Харківська міська державна нотаріальна контора про встановлення факту непроживання ОСОБА_4 за адресою реєстрації на час смерті спадкодавця та визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Обгрунтовуючи свої вимоги позивачі посилаються на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх бабуся ОСОБА_5 , яка проживала і була зареєстрована по АДРЕСА_1 . Після її смерті відкрилась спадщина на 77/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за зазначеною адресою. За життя бабуся склала заповіт, за умовами якого 62/100 частин житлового будинку вона заповіла онуку ОСОБА_4 ( сину дочки), інші 15/100- сину ОСОБА_6 - батьку позивачів, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Станом на час смерті бабусі, як вказують позивачі вони були зареєстровані і проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 . Відповідач хоча і був зареєстрованим у будинку , фактично на протязі багатьох років не проживає, виїхав з України до своїх батьків у м. Норільськ , отримав також паспорт Російської Федерації, до України не повертався, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався, про наявність заповіту йому повідомляли позивачі.

При зверненні до нотаріусу із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті бабусі ОСОБА_5 позивачі отримали постанову нотаріуса від 25.07.2023р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва на спадщину на 62/100 частин нерухомого майна через те, що відповідач за заповітом ОСОБА_4 фактично проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини на підставі інформації ГУДМС України в Харківській області та вважається таким, що прийняв спадщину.

Позивачі вважають, що відповідач не може автоматично прийняти спадщину, тому просять встановити факт не прийняття її після смерті баби ОСОБА_5 і, як наслідок, визнати за ними, як спадкоємцями за правом представлення, право власності на 66/100 частини будинку в рівних частинах.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно, належним чином, в тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, своїм правом на подання відзиву на позов та доказів, на підтвердження заперечень проти позову, не скористався.При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення.

3 особа- Друга Харківська міська державна нотаріальна контора надала суду клопотання про можливість розгляду справи за відсутністю представника ( а.с.114).

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 28.08.2023, за клопотанням позивачів, витребувана з Другої Харківської міської державної нотаріальної контори копія спадкової справи, яка заведена після смерті ОСОБА_5 , а також з витребувана з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформація щодо перетину кордону ОСОБА_4 ( громадянином України) у період з 01.01.2013 по теперішній час ( а.с. 65-66).

Суд, вислухавши вступне слово та пояснення позивачів, їх представника, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 77/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом П`ятої Харківської державної нотаріальної контори ( а.с. 101).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Харків) 13.10.2022 ( а.с. 21).

На час смерті ОСОБА_5 постійно проживала і була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений 04.09.2012 державним нотаріусом П`ятої Харківської державної нотаріальної контори, яким 62/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель вона заповіла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 15/100 частин- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .Заповіт є чинним ( а.с.99,91-92).

Спадкодавець ОСОБА_5 мала двох дітей-дочку ОСОБА_7 і сина ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 32).

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є дітьми ОСОБА_6 , відповідач ОСОБА_8 -сином ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвами про народження ( а.с. 28-31).

Згідно інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м.Харкова на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_9 , у будинку АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_5 ( невістка- дружина сина ОСОБА_6 , позивачі внуки ОСОБА_2 , ОСОБА_1 . Відповідач ОСОБА_4 серед зареєстрованих осіб за цією адресою не значиться ( а.с. 34).

У наданій формі Б про реєстрацію ОСОБА_5 , внука ОСОБА_4 , 1989 р. народження внесено іншим почерком та дата його прописки відсутня . За довідкою ГУ ДМС у Харківській області ОСОБА_4 значиться зареєстрованим з 04.08.2007, що випливає з наданої форми А . В якості документа, що підтверджує особу ОСОБА_4 , зазначена Довідка ХР № 16727, видана 17.07.2007р., а не паспорт ( а.с. 38,44,104).

Як випливає з наданої копії спадкової справи № 534П/2022, заведеної 16.12.2022 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_5 , із заявою про прийняття спадщини після смерті бабки до Другої Харківської міської державної нотаріальної контори звернулась ОСОБА_1 . Позивач ОСОБА_2 прийняв спадщину, оскільки спільно проживав і був зареєстрований на час смерті ОСОБА_5 у будинку АДРЕСА_1 . Інших заяв про прийняття спадщини, зокрема від ОСОБА_4 , до нотаріальної контори не поступало ( а.с. 75,91-93).

25 липня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Другої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом , оскільки її батько ОСОБА_6 - спадкоємець за заповітом помер у 2016 році. ( а.с. 111).

Постановою Другої Харківської міської державної нотаріальної контори від 25.07.2023 відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії і видачі свідоцтва в належній їй частині на все спадкове майно-77/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_4 зареєстрований на день смерті спадкодавця за однією адресою та вважається, що прийняв спадщину за заповітом на 62/100 частки спадкового житлового будинку .Роз`яснено позивачеві процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку ( а.с. 112).

Як пояснили позивачі, ОСОБА_4 з батьками у неповнолітньому віці виїхав на постійне проживання до Норильська Росії, приїжджав по своїх справах в період навчання у вищі до м.Харкова, після закінчення інституту виїхав до Норильська, про що свідчить листування з ним у месенджері . Щодолікування та смерть бабусі , наявність заповіту ОСОБА_4 йому було відомо, він також направив копію свого закордонного паспорту, виданого Російською федерацією, з відміткою про в`їзд в Україну та виїзд з України відповідно 06.01.2016 і 19.02.2016, 11.08.2016 та 29.09.2016, останній раз 26.04.2018 і 18.05.2018. Жодні штампи про перетин кордону після травня 2018 року паспорт не містить ( а.с. 45-55, 68, 146-148, 159-160).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 , П ОСОБА_11 -сусіди по будинку позивачів підтвердили, що у померлої ОСОБА_5 був онук ОСОБА_4 , який проживав в Росії та приїздив тільки під час навчання в інституті у 2017 році та 2018 році. ОСОБА_5 розповідала, що зареєструвала онука в будинку тимчасово, поки він навчається. У 2018 році відповідач виїхав з України та більше не повертався.Під час хвороби ОСОБА_5 її до останнього дня доглядала невістка, а дочка не виявила бажання допомагати матері.Разом з бабусею, яка з 2020 року не вставала з ліжка , постійно проживали позивачі і дружина сина ОСОБА_6 .

Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 12611265 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України визначено, шо у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (ст. 1266 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Подібні висновки щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19 (провадження № 61-3620св21).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

У встановлений частиною першою статті 1270 ЦК України шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини або відмову від її прийняття відповідач ОСОБА_4 не звертався. Спадкову справу заведено 16 грудня 2022 року на підставі заяви про прийняття спадщини позивачки ОСОБА_1 .

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Так, частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Судом встановлено, що на час смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , сторони були зареєстровані за місцем фактичного проживання спадкодавця: АДРЕСА_1 . Водночас фактичне місце проживання відповідача ОСОБА_4 було відмінним, він не проживав з бабусею, його постійним місцем була інша держава.Наведені обставини підтверджуються наданими в судовому засіданні доказами.

Отже, оскільки ОСОБА_4 в житловому будинку на АДРЕСА_1 був зареєстрований, проте не проживав, а сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, тому відповідач як спадкоємець за заповітом не прийняв своєчасно спадщину, що відкрилася після смерті бабки, а отже, не набув права на спадкове майно.

Такі висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц , від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 , від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Тобто право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

У пункті 23постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування`роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25 липня 2023 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 62/100 спірного будинку з підстав наявності реєстрації місця проживання відповідача, як спадкоємця за заповітом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Враховуючи, що обраний позивачами спосіб захисту прав є належним суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_4 в строк, встановлений законом, не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 , спадкування щодо цієї 62/100 частини спадкового майна відбувається не за заповітом, а за законом.

За положеннями ст. 1266 ЦК України право на спадщину щодо 62/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, які померла заповіла ОСОБА_4 , мають спадкоємці ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у рівних долях, оскільки зазначена частина належала б їх батькові, якби він був живим на час відкриття спадщини. Дочка спадкодавця ОСОБА_5 - ОСОБА_7 спадщину після померлої матері не прийняла.

Оскільки від встановлення факту непроживання відповідачазалежить основна вимоги про визнання права власності на майно в порядку спадкування, що розглядається у позовному провадженні, суд вважає за можливе визнати за позивачами право власності за кожним на 31/100 частин спадкового майна після смерті ОСОБА_5 .

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 259, 264, 265, 280-282 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , 3 особа- Друга Харківська міська державна нотаріальна контора задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 31/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 в порядку спадкування за правом представлення після смерті баби ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 31/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 в порядку спадкування за правом представлення після смерті баби ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони: Позивачі: ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 , прож. АДРЕСА_1 );

- ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_3 , прож. АДРЕСА_1 );

Відповідач: ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації АДРЕСА_1 );

3-особа: Друга Харківська міська державна нотаріальна контора ( м.Харків, вул.Озерянська, 6).

Повне судове рішення складено 17.10.2023.

СУДДЯ -