Справа №932/2223/20
Провадження №2/932/181/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

26 вересня 2023 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого-судді: Цитульського В.І., за участю секретаря судового засідання: Дубовик К.В., представника позивача адвокат Стасовської Є.А., третьої особи ОСОБА_1 , представника третіх осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокат Савко В.В., розглянувши за правилами заочного провадження, у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи Сьома дніпровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання зі спадкоємцем на час відкриття спадщини та визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом, -

В С Т А Н О В И В:

21.02.2020 позивач звернувся із позовом в якому просить:

- встановити факт постійного проживання ОСОБА_5 з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2 після смерті ОСОБА_7 ;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_3 після смерті ОСОБА_6 .

Ухвалою суду від 21.04.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою суду від 27.01.2022 справу прийнято до розгляду головуючим суддею Цитульським В.І.

Ухвалою суду від 01.06.2023 заяву позивача від 17.05.2023 про збільшення позовних вимог залишено без руху.

Ухвалою суд від 07.08.2023 заяву позивача від 17.05.2023 залишено без розгляду.

Ухвалою від 07.08.2023 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання.

Ухвалами від 26.09.2023, із занесенням їх до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про виклик свідків та постановлено про заочний розгляд справи.

Також у засіданні 26.09.2023, у зв`язку із залишенням без розгляду заяви позивача від 17.05.2023, представник позивача заявила про знаття із розгляду клопотань про залучення співвідповідачів, про залучення третіх осіб, про витребування договорів купівлі-продажу.

Узагальнені доводи учасників справи.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що ОСОБА_8 є його батьком. В свою чергу батьками ОСОБА_8 , а також відповідача, є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Дідо позивача ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , баба позивача ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько позивача ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_5 мав у власності квартиру АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 - квартиру АДРЕСА_3 .

На переконання позивача, після смерті баби ОСОБА_6 спадкоємцями першої черги були дідо ОСОБА_5 , батько ОСОБА_8 та відповідач. Після смерті діда ОСОБА_5 спадкоємцями першої черги були батько ОСОБА_8 та відповідач.

ОСОБА_8 прийняв спадщину, так як фактично проживав зі своїми батьками, проте не оформив спадкових прав через хворобу. Відтак позивач просить встановити фак такого спільного проживання.

В свою чергу позивач успадкував майно свого батька, в тому числі квартири ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Проте нотаріусом видано свідоцтв про право на спадщину за законом щодо майна останніх одноосібно на відповідача, яка в подальшому продала обидві квартири в користь третіх осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Тому позивач просить визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину після ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в користь відповідача.

У проясненнях третя особа ОСОБА_1 заперечує проти позову, вказує, що позивач наводив протилежну позицію щодо факту прийняття спадщини його батьком у справі №200/21045/14-ц та відповідну обставину було встановлено рішенням апеляційного суду.

Інші особи правом на подання заяв по суті справи не скористалися.

В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позову зазначила, підстави аналогічні змісту позову.

Представник третіх осіб просив відмовити у задоволенні позову, навів мотиви, аналогічні зазначеним у письмовому поясненні.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися.

Обставини, встановлені судом.

21.08.2020 позивач змінив прізвище зі « ОСОБА_9 » та « ОСОБА_10 ».

Батьком позивача є ОСОБА_5 .

Батьками ОСОБА_5 , а відповідно бабою та дідом позивача, є ОСОБА_7 та ОСОБА_7

ОСОБА_7 та ОСОБА_7 є батьками також відповідача.

На підставі договору купівлі-продажу від 15.01.2003 ОСОБА_6 набула у власність квартиру АДРЕСА_3 .

На підставі договору купівлі-продажу від 19.02.2003 ОСОБА_7 набув у власність квартиру АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла баба позивача ОСОБА_6 .

Після її смерті спадкова справа не заводилася.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дід позивача ОСОБА_7 .

Після смерті ОСОБА_7 приватним нотаріусом Дніпропетровської МНО Царейкіним М.М. заведено спадкову справу із якої вбачається:

- 11.09.2014 заяву про прийняття спадщини подала відповідач;

- 15.10.2014 відповідачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 після ОСОБА_7 ;

- 17.11.2014 відповідачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_3 після ОСОБА_7 , із вказівкою, що останній успадкував її після ОСОБА_6 .

При цьому, згідно довідки від 10.11.2014 у квартирі АДРЕСА_2 були зареєстровані: ОСОБА_4 (відповідач) з 25.02.2003 до 14.05.2004; ОСОБА_7 (дід позивача) з 25.02.2003 по 09.03.2010; ОСОБА_6 (баба позивача) з 25.03.2003 до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_5 .

03.10.2014 позивач ОСОБА_8 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадними після батька ОСОБА_5 .

Постановою Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори від 11.11.2014 позивачу відмовлено у посвідченні нотаріальної дії з підстави пропуску строку для прийняття спадщини його батьком після матері ОСОБА_6 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.02.2023, квартира АДРЕСА_3 зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 05.12.2014.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.02.2023, квартира АДРЕСА_2 зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 04.11.2014.

27.11.2014 Позивач звертався до суду із позовом про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_5 після ОСОБА_7 та ОСОБА_7 та про визнання недійсними свідотв про право на спадщину, справа №200/21045/14-ц.

При цьому позивач зазначав, що батько позивача ОСОБА_5 , станом на день відкриття спадщини після ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , був зареєстрований та мешкав за адресою АДРЕСА_4 , до нотаріальної контори заяв про прийняття спадщини не подавав, а тому пропустив строк для прийняття спадщини. Позивач вважав, що його батько мав поважну причину пропуску строку для прийняття спадщини після смерті своїх батьків.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.11.2017 відмолено у задоволенні позову ОСОБА_8 за мотивів не залучення до участі у справі власника частини спадкового майна - ОСОБА_2 . Вказаним рішенням встановлено, що станом на день смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_7 останні проживала по АДРЕСА_5 , а батько позивача ОСОБА_5 проживав по АДРЕСА_5 та не прийняв спадщину.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 522,40 грн.

Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом.

У відповідності до ч.1 ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Таким чином, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю (правовий висновок, наведний у постанові ВС від 22.06.2023 у справі №495/8160/18).

За приписами ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

У відповідності до ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За приписами ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За приписами ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду, у постанові від 10.04.2019 у справі №390/34/17, висловив такий висновок про застосування норми права: «Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».

У судовій практиці Великої Палати Верховного Суду йдеться про те, що загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень (див. постанову від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц). Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. Дія вказаного принципу проявляється не лише у чіткості та зрозумілості закону, скільки в процесі його правозастосування. Гарантія остаточності та обов`язковості судових рішень є складовими принципу правової визначеності та означають, що остаточне рішення компетентного суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим як для сторін процесу, так і для суду, який ухвалив таке рішення, і не може переглядатися (постанова від 21.02.2020 у справі №813/2646/18).

У постанові ВП ВС від 13.07.2022 у справі №199/8324/19 зазначено: якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10.02.2010), постанови КЦС ВС від 07.10.2020 у справі №465/3586/17, від 08.10.2020 у справі №712/22134/12, від 05.10.2020 у справі №347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18.

Висновки суду.

Із встановлених обставин вбачається, що спадкоємцями до майна баби та діда позивача були їхні діти - батько позивача та відповідач.

Відтак, у даній справі слід перевірити чи прийняв батько позивача спадщину після свої батьків. У випадку прийняття спадщини слід перевірити чи обрав позивач належний спосіб захисту порушеного права, а також інші обставини (зокрема чи залучено належних відповідачів).

Основним у з`ясуванні першого питання суд вважає той факт, що позивач, при попередньому зверненні до суду мотивував позовну заяву тим, що його батько, на момент смерті свої батьків, проживав окремо та не прийняв спадщину.

Подаючи новий позов позивач змінив позицію та зазначає, що його батько фактично проживав на момент смерті із своїми батьками.

У таких діях позивача вбачаються ознаки «суперечливої поведінки», а суд приходить до переконання про голослівність «нової» позиції позивача.

Крім того, рішенням суду у справі №200/21045/14-ц фактично встановлено, що спадкодавці проживали по АДРЕСА_5 , тоді як батько позивача проживав по АДРЕСА_6 .

Вказана обставина є звільненою від доказування на підставі ч.4 ст.82 ЦПК України.

В сукупності вказані вище дві обставини дають підстави виснувати про відсутність факту прийняття спадщини батьком позивача після ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

При цьому нове з`ясування обставин прийняття спадщини батьком позивача можна трактувати як перегляд остаточного рішення, що порушить принцип правової визначеності. Викладене також спонукало суд відмовити у задоволенні клопотання позивача про виклик свідків.

Наведений вище висновок має значення для усунення юридичної невизначеності у відносинах між сторонами. При цьому суд вправі зробити відповідний висновок виходячи із того, що до справи залучено усіх заінтересованих осіб.

Відмовляючи у позові суд констатує також, що позивачем обрано не належний спосіб захисту та позов пред`явлено до неналежного відповідача. Зокрема задоволення позову не відновить права позивача на спадкове майно. У даному випадку належним є пред`явлення віндикаційного позову до останніх володільців спадкового майна.

При цьому судом залишено без розгляду заяву позивача від 17.05.2023 у якій містилися вимоги про віндикацію до володільців і відповідна ухвала суду не оскаржувалася.

Крім того суд вважає доцільним звернути увагу, що відповідача заява позивача фактично є новим позовом, адже у ній змінюються як підстави так і предмет позову.

Інші доводи сторін спору не впливають на вирішення спору, тому їх аналіз суд не здійснює.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню. Іншими учасниками судових витрат до відшкодування не заявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи Сьома дніпровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання зі спадкоємцем на час відкриття спадщини та визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду проголошено 05.10.2023.

Суддя: В.І. Цитульський