Справа № 643/3230/23
Провадження № 2/643/1274/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2023 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Єрмакової А.О.,

відповідача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду матеріали справи

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про стягнення 45 140, 01 грн.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення 15 140, 01 грн. завданих внаслідок ДТП збитків та 30 000, 00 грн. моральної шкоди. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що 05.07.2021 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю його автомобіля «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіля «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням відповідача. Постановою Московського районного суду м. Харкова від 05.08.2021, яка залишена без змін постановою Харківського апеляційного суду від 26.01.2023, відповідача визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Розмір завданих позивачу внаслідок ДТП збитків складає 50 974, 79 грн., з яких 35 834, 78 грн. йому виплатило МТСБУ. У зв`язку з цим, різницю у розмірі 15 140, 01 грн. позивач просить суд стягнути з відповідача як винуватця ДТП. Крім того, позивач стверджує що внаслідок ДТП йому було завдано моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу.

У судове засідання позивач та його представник не з`явились, проте представником позивача подано заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач позовні вимоги визнав частково у розмірі 15 140, 01 грн. Проти стягнення моральної шкоди заперечив посилаючись на необґрунтованість та непомірність даної позовної вимоги. Вважає, що позивач як особа, що має відношення до бойових дій, має сильні вольові сторони, що вже нівелює його посилання на страждання, пов`язані із пошкодженням його транспортного засобу. Також відповідач заперечував щодо розміру витрат на правову допомогу через їх завищення. Крім того, зазначив, що адвокатом надано ксерокопії документів, які належним чином не завірені, що не відповідає професійності правничої допомоги.

У судовому засіданні 10.10.2023 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

05.07.2021 року о 20:05 год. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у м. Харкові по пр. Ювілейному 45/2, повертаючи праворуч не надала перевагу автомобілю «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався прямо на зустріч, внаслідок чого відбулось зіткнення, чим порушила вимоги п. 10.4. Правил дорожнього руху. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 05.08.2021, яка залишена без змін постановою Харківського апеляційного суду від 26.01.2023, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Згідно Звіту № SOS_-25 від 13.08.2021:

-ринкова вартість автомобіля «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 58 343, 91 грн.;

-вартість відновлювального ремонту автомобіля «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 50 974, 79 грн.;

-вартість збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 36 906, 64 грн.

Моторне (транспортне) страхове бюро України прийняло рішення про виплату позивачу страхового відшкодування у розмірі 35 834, 78 грн. і 09.09.2021 року перерахувало вказану суму позивачу.

Оскільки розмір сплаченого позивачу страхового відшкодування є меншим, ніж розмір фактично заподіяних збитків (50 974, 79 грн.), позивач просить стягнути з відповідача різницю у розмірі 15 140, 01 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті).

У частинах першій, другій статті 1166 ЦК України вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

У статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) виснувала, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Як убачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_2 , винного у ДТП, не була застрахована.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За вимогами пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням ЗНОСУ, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 наведено правовий висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Вказана правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду від 03.02.2021 року справа № 592/8115/1, від 15 жовтня 2020 року справа № 755/7666/19.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-115бсв 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61- 12032св19).

МТСБУ відшкодувало позивачу 35 834, 78 грн. шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, яка мала місце 05.07.2021 року. За висновком, отриманим у результаті оцінки, проведеної на замовлення МТСБУ, вартість збитків, заподіяних пошкодженням автомобіля марки «Daewoo Lanos», становить 50 974, 79 грн.

Таким чином, позивач через недостатність суми для повного відшкодування шкоди внаслідок регламентної виплати, правомірно звернувся до відповідача з вимогою про відшкодування завданої шкоди, якому кореспондує обов`язок боржника її відшкодувати.

За таких обставин, установивши, що вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір регламентної виплати, суд дійшов висновку про те, що з відповідача, як з винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту 50 974, 79 грн. та розміром регламентної виплати в розмірі 30 906, 64 грн., що складає 15 140, 01 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає заявлені позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується заявлених позивачем вимог в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 30 000, 00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1-3 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За змістом ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Обґрунтовуючи моральну шкоду позивач посилався на те, що він є торгівельним представником та вимушений постійно їздити до різних віддалених куточків країни з метою виконання своїх обов`язків. Це спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого позивач почав до всього нервово відноситися. Крім того, це був перший і улюблений його автомобіль. Від такого стану та нецільового використання сімейних грошей постраждали крім нього самого і члени його родини, родичі, що призвело до розладу стосунків у родині. Крім того, увесь час після ДТП йому та близьким родичам довелося пересісти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності у пересуванні. Багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування автотранспортом, йому довелося відкласти, а від деяких з них взагалі відмовитись на протязі останніх майже двох років.

Розмір заподіяної моральної шкоди йому визначити важко, проте вважає, що відповідач має хоча б компенсувати ті емоційні страждання, які довелося йому з родиною перенести, та витрати пов`язані з відновленням психічного стану, відпочинком від усього, що сталося із ним та його родиною.

Розмір своїх душевних страждань та його родини позивач оцінює у 30 000, 00 грн. Ціна враховує у себе усі страждання, які довелося перенести позивачу, зокрема: порушення звичайного способу життя. негативного впливу на стан здоров`я, а також моральних страждань, пов`язаних з ДТП.

З матеріалів справи вбачається, що в результаті ДТП транспортний засіб позивача отримав механічні ушкодження, в результаті чого позивачу була завдана майнова шкода.

Суд вважає, що сам факт пошкодження майна позивача свідчить про наявність у останнього стресу, щодо необхідності його відновлення, незручності щодо пересування, що свідчить понесені ним моральні страждання.

Виходячи з загальних засад справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2 500, 00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням наведеного.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеній частині позову.

Що стосується вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

07.07.2021 року між позивачем та адвокатом Косінцевим К.В. було укладено Договір про надання правової допомоги.

Згідно з Додатком № 1 про надання правової допомоги від 07.07.2021, вартість послуг (гонорар) адвоката складає 10 000, 00 грн.

Як вбачається, з детального опису робіт за надану правову допомогу, адвокатом були надані наступні послуги:

-попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин (1 година) - 1 500, 00 грн.;

-вивчення та правовий аналіз матеріалів справи (1 година) - 1 500, 00 грн.;

-підготовка процесуальних документів до суду та подача позову поштовим зв`язком (2 години) - 3 000, 00 грн.;

-представництво та захист інтересів Клієнта в суді - (2 години) - 4 000, 00 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини(ст. 30 зазначеного Закону).

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Також згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст. 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (ст. 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України)

3) розподіл судових витрат між сторонами (ст. 141 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

У розумінні положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц.

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи ціну позову (даний спір є малозначним) та складність справи, обсяг фактично виконаної адвокатом роботи, який участі у судовому засіданні не приймав, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, а також критерії розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та зважаючи на заяву відповідача про завищення витрат на правову допомогу, а також на те, що позов був задоволений частково, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 2 344, 70 грн., оскільки визначений позивачем розмір 10 000, 00 грн. не відповідає критерію розумності, не співрозмірні із виконаною роботою адвоката, а їх відшкодування за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини цієї справи матиме надмірний характер для відповідача, і в умовах воєнного стану буде надмірним фінансовим тягарем для нього.

Керуючись ст. ст. 76, 81, 141, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 15 140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) грн. 01 коп. завданих збитків, 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. моральної шкоди та 2 344 (дві тисячі триста сорок чотири) грн. 70 коп. витрат на правову допомогу.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України витрати по сплаті судового збору у розмірі 419 (чотириста дев`ятнадцять) грн. 55 коп.

5. Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

6. Позивач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ).

7. Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; АДРЕСА_2 ).

Повне рішення складено 16.10.2023 року.

Суддя Н.В. Новіченко