Справа № 444/302/23
Провадження № 2/444/339/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2023 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Зеліско Р. Й.

секретар судового засідання Мамедова Г.І.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника третьої особи Горячої І..М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав. Просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) в користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; ІПН НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі - 1073,60 грн. з підстав зазначених у позові.

22.02.2023 року справу за даною позовною заявою прийнято до розгляду та відкрито у ній провадження, призначено підготовче судове засідання.

04.04.2023 року на адресу Жовківського районного суду Львівської області надійшов відзив відповідача ОСОБА_3 на позовну заяву позивача. Просить суд, з врахуванням інтересів дитини, у позові відмовити в повному обсязі з підстав зазначених у відзиві на позов (а.с. 37-41).

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та додатково пояснила, що до дитини приїжджав інколи її хресний - брат відповідача та привозив дитині подарунки. Про те, що сережки були для дитини куплені її батьком (відповідачем у справі) вона не знала. Додала, що відколи вона вийшла заміж вдруге, між її чоловіком та дочкою приязні стосунки і він має намір усиновити дитину. Просить позов задоволити.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Просить суд позов задоволити з підстав зазначених у ньому. Вважає, що є достатньо доказів для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_5 .

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні щодо позову заперечив, просить суд не позбавляти його батьківських прав щодо його дочки. Додатково пояснив, що проживав з позивачкою після укладення шлюбу лише протягом трьох місяців. В подальшому позивач почала проживати з іншим чоловіком, а до дочки його не допускала. Він звертався до органу опіки і піклувння з приводу встановлення часу для побачень і спілкування з дитиною, однак психолог йому поснила, що потрібно бачитись із дочкою безпосередньо у службі. Зазначив, що з дочкою не спілкується, оскільки вона не сприймає його як батька.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо позовних вимог заперечив в повному обсязі, просить в таких відмовити. Додатково пояснив, що відповідач є хорошим батьком, любить дочку та цікавиться її інтересами, старався з нею спілкуватися, однак позивач всілякими способами старалася йому в цьому завадити. Вважає, що відсутні будь-які підстави для позбавлення його довірителя батьківських прав відносно їх з позивачкою спільної дитини.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області надав 02.05.2023 року на адресу письмові пояснення, які підримала в судовому засіданні. Вважає, що є достатньо підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дочки, про що також зазначено у висновку органу опіки і піклування.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 , який був приведений до присяги, попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання свідка, показав, що він є чоловіком позивачки. Одружилися у 2019 році і у них народилося двоє спільних дітей. Відповідача він знає. Наголосив, що такий жодного разу не навідався до своєї дочки. Зазначив, що ОСОБА_5 часто питає, чому в неї інше прізвище ніж у них, тому між ним та дружиною (позивачем у справі) вже неодноразово обговорювалось про те, щоби звернутись з даним позовом до суду, так к в подальшому він має намір удочерити дитину.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 , яка була приведена до присяги, попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання свідка, показала, що коли вони з чоловіком інши до дитини, то відповідач постійно передавав або просив купити ОСОБА_5 для неї подарунки (одяг, солодощі) серед яких був і мобільний телефон. На свято Миколая це було щороку окрім останніх кількох, що було повязано із карантином, однак наголосила, що вони ніколи не розказували (ані дитині, ані позивачці) від кого подарунки. Востаннє, минулого року, на причастя вони дитині подарували золоті сережки, які також придбав відповідач.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 , який був приведений до присяги, попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання свідка, надав пояснення аналогічні поясненням свідка ОСОБА_8 .

На виконання вимог ч.1, 2 ст.171 СК України в судовому засіданні була вислухана малолітня дитина - ОСОБА_5 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона знає, що відповідач у справі є її батьком. Зазначила, що одного разу зустрілася з ним у магазині, однак він до неї не підійшов і нічого з нею не говорив. Підтвердила, що дійсно хоче поміняти у своєму свідоцтві про народження прізвище на таке як має її мама.

У судовому засіданні були досліджені усі наявні в матеріалах справи докази.

Заслухавши пояснення позивача та відповідача, їх представників, думку представника третьої особи, пояснення малолітньої дитини сторін, дослідивши усі матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст. 81, 82 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі.

Однак, рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 06.12.2017 року у справі № 444/2673/17, провадження № 2/444/1237/2017 даний шлюб було розірвано. Дане рішення суду набрало законної сили 27.12.2017 року, що підтверджується копією такого (а.с.11).

За час перебування у шлюбі у сторін народилася дочка, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с. 16).

Батьком дитини є відповідач у справі, ОСОБА_3 .

Після розірвання шлюбу із ОСОБА_3 позивач 11.05.2019 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_7 у Жовківському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що цього ж дня було складено відповідний актовий запис № 40. Після державної реєстрації шлюбу позивачкою змінено прізвище з ОСОБА_3 на ОСОБА_3 . Викладене підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 (а.с. 7).

Дитина сторін проживає разом із матір"ю - позивачкою по справі, перебуває на її утриманні, виховуються нею та її теперішнім чоловіком.

Факт реєстрації і проживання дитини, разом із позивачем за адресою: АДРЕСА_3 , підтверджується копією акту № 103 обстеження умов проживання від 05.10.2022 року (а.с.17) та довідкою про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 6).

Відповідач не цікавиться інтересами дочки, її потребами, не надає добровільно зі своєї сторони грошей на її утримання, купівлю одягу, продуктів харчування, для проведення дозвілля, не проявляє заінтересованості в її розвитку.

Позивач в судовому засіданні пояснила, що не бажала отримувати аліменти від відповідача на утримання дитини і не бажає такі отримувати, оскільки сама з теперішнім чоловіком, який сприймає і ставиться до її дочки як до своєї рідної, можуть забезпечити дитину всім необхідним.

Судом із позовної заяви та матеріалів доданих до неї встановлено, що відповідач не проявляв та не проявляє жодної ініціативи щодо побачень з дочкою.

Як вбачається із змісту Постанови Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 та 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" суд роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь- яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до статті 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою важливі правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Статтею 150 Сімейного кодексу України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Зокрема, крім іншого, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Про ухилення від обов`язків виховувати дитину, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мова може йти лише за умови винної поведінки особи, свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Судом встановлено та відповідачем не спростовано, що починаючи від народження їх з позивачем спільної дочки ОСОБА_5 , він з нею не проводить часу, не проявляє жодного інтересу до дочки, не цікавиться її життям, при зустрічі не спілкується з дитиною. При цьому позивачем наголошено, що з її сторони ніколи не було жодних перешкод у спілкуванні відповідачу із дочкою. Позивач ніколи не чинила перешкод відповідачу у спілкуванні з дитиною та їхнім зустрічам.

Згідно копії листа № 1553/03.01-35 від 18.11.2022 року (а.с.8), Рава-Руська міська рада Львівського району Львівської області як орган опіки та піклування повідомила, що від громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не надходило звернень до міської ради з будь-якими проханнями, клопотаннями, заявами, скаргами відносно усунення йому перешкод у спілкуванні, побаченні з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Як визначено ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей .

З довідки № 119, яка видана 06.09.2022 року Річківським закладом загальної середньої освіти І-ІІ ступенів (а.с.12) вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 навчається в 4 класі Річківського закладу загальної середньої освіти І-ІІ ступенів. За час навчання у закладі вихованням та опікою дочки займається мама. Батько дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, за роки навчання дитини в Річківському закладі загальної середньої освіти І-ІІ ступенів на батьквські збори не приходив, успішністю дочки не цікавився.

Наведене в комплексі, на думку суду свідчить про те, що батько дитини- відповідач у справі, самоусунувся від виховання дочки, не цікавиться її життям, є байдужим до інтересів ОСОБА_5 . Водночас з сторони позивача створені всі належні умови для проживання, навчання та виховання дитини.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_3 відносно малолітньої дочки ОСОБА_5 (а.с. 10) вбачається, що орган опіки та піклування, беручи до уваги інтереси дитини, вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Даний висновок затверджений рішенням № 426 від 09.11.2022 року, що вбачається з такого в матеріалах справи (а.с.9).

Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоровя, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Суд приходить до висновку, що наведені позивачем обставини, які підтверджені відповідними доказами, свідчать про те, що відповідач у справі не піклується жодним чином про фізичний і духовний розвиток дочки, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує зі своєї сторони необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкується з дочкою взагалі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, навчального та виховного процесу. Дитина знаходиться на повному утриманні позивачки та її чоловіка.

Наведене вище в комплексі підтверджує, що відповідач байдужий до інтересів дитини, не має наміру виконувати свої батьківські обов`язки щодо виховання дочки в майбутньому.

При вирішенні цього спору суд повинен виходити з інтересів дитини, положень та принципів Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Конвенції ООН про права дитини, прийнятої та відкритої для підписання, ратифікації та приєднання 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, Європейської соціальної хартії, яка всту пила в силу 1 липня 1999 року, Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства», Сімейного кодексу України, згідно з якими дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, особливої уваги, має право на особливий захист і допомогу для її благополуччя та гармонійного розвитку. Кожна дитина має право на піклування батьків.

Згідно із статтею 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків має ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до статті 150 цього Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, родини, свого народу, своєї Батьківщини, забезпечувати здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Право на виховання дитини є одним із найважливіших батьківських прав. Водночас, це право є і обов`язком.

Зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї.

Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини.

Частиною першою статті 17 Закону України «Пре виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають грунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення у справі «Хант проти України»),

У справі «Мамчур проти України» Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

На підставі вищенаведеного, враховуючи те, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дочки ОСОБА_5 , самоусунувся від таких, свідомо нехтує такими, не цікавиться її життям, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не створює умов для нормального спілкування з нею, суд вважає, що є всі підстави для позбавлення його батьківських прав відносно дочки - ОСОБА_5 , оскільки таке позбавлення батьківських прав буде в повній мірі відповідати інтересам самої дитини, її належному догляду та вихованню зі сторони матері - позивача по справі.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 167 СК України особа, позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання.

У постанові Верховного Суду від 06.05.2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зроблено правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Питання щодо сімейних відносин має грунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Із врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що оскільки позов підлягає до задоволення, а тому з відповідача слід стягнути в користь позивача витрати по оплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 23, 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) в користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; ІПН НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі - 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 04.10.2023 року.

Суддя: Зеліско Р. Й.