Справа №336/6490/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді: Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання: Теряник А.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя за правилами загального позовного провадження цивільну справу №336/6490/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення,-

за участі позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки ОСОБА_1 адвокатки Логінової В.В., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Фофанова Я.Л., -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка 21.11.2022 засобами поштового листування звернулася до суду з зазначеним позовом, просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та володіння квартирою, яка є спільною сумісною власністю, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення у зазначену квартиру.

За змістом позову сторони перебували у шлюбі з 07.06.1986, який зареєстрований Преображенською сільською радою Оріхівського району Запорізької області, актовий запис №16. 18.08.1992, як зазначає позивачка, їх родина отримала однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , подружжя постійно проживало в зазначеній квартирі. 18.09.2006 зазначена квартира приватизована на трьох членів родини на праві спільної сумісної власності на підставі рішення Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради за №19125 від 18.09.2006. Так, з 18.08.1992 позивачка зареєстрована та постійно проживає в даній квартирі, в ній знаходяться її особисті речі, спільне майно подружжя, меблі, техніка, посуд, речі побутового призначення. На даний час син створив свою родину та проживає окремо.

Позивачка стверджує, що з роками стосунки з відповідачем погіршились, тому в серпні 2021 року вона вимушена була шукати собі прихисток у знайомих та друзів, проте, мала доступ до квартири. За останні декілька місяців до звернення до суду стосунки з відповідачем погіршились, у зв`язку з чим він чинить позивачці перешкоди у доступі до квартири (заборона заходити в середину).

У позові зазначено, що 17.05.2022 рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя постановлено розірвати шлюб між позивачкою і відповідачем. 20.05.2023 відповідач змінив замок на вхідних дверях квартири, відмовився надавати позивачці ключі, не пустив її до оселі і повідомив, що після розірвання шлюбу вона не зможе потрапити до неї. Проте, позивачка стверджує, що вона є співвласником зазначеної квартири, зареєстрована в ній з моменту реєстрації та постійно проживала і користувалась квартирою протягом 30 років. За цей час сторони придбали спільне майно, облаштовували житло для подальшого життя. Зауважує ОСОБА_1 й на тому, що спірна квартира є єдиним можливим її місцем проживання, наразі можливості придбати собі нове житло вона не має, тому дії відповідача суттєво погіршують її становище, створюють перешкоди у користуванні майном.

Крім того, позивачка зверталась з приводу створених перешкод у користуванні квартирою до відповідача листом від 29.06.2022, до районного відділення поліції №3 Дніпровського відділу поліції ГУНП України в Запорізькій області та до голови ОСББ "ДОБРОБУТ 3", однак, зазначені заходи не допомогли усунути перешкоди та поновити право володіння й користування квартирою.

Позивачка із врахуванням викладених обставин, з підстав, передбачених ст. 15, 16, 316, 319, 358, 391 ЦК України, просить задовольнити позовні вимоги. За змістом позовної заяви стороною позивача заявлено про стягнення витрат на професійну правничу допомого у сумі 6 000,00 гривень.

Ухвалою суду від 01.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито у справі загальне позовне провадження, визначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання, з повідомленням (викликом) сторін (учасників справи).

Відповідач скористався своїм правом, передбаченим ч.1 ст.191 ЦПК України, 10.01.2023 подав відзив на позовну заяву за підписом представника відповідача адвоката Фофанова Я.Л., згідно з яким, з позовними вимогами позивачки сторона відповідача не погоджується. ОСОБА_2 вважає їх такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі. Право власності позивачки на квартиру сторона відповідача не оспорює. Проте, зауважує на недоведеності обставини, що саме ОСОБА_2 перешкоджає заходити позивачці до помешкання квартири.

Претензії, які містяться в матеріалах справи, не отримані відповідачем та не надсилались відповідно до твердження сторони відповідача на адресу відповідачаем. Окрім того, у позивача немає жодного опису вкладення до експрес чи цінного листа з копією фіскального чека в якості підтвердження отримання зазначених листів та відправки саме зазначених вимог на адресу відповідача. Відповідно, листи не є належними доказами.

З посиланням на ст.360 ЦК України, представник відповідача зауважує, що позивачка при зверненні до ВП №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області не зазначила, що вона не сплачує кошти за утримання квартири на розрахункові рахунки комунальних служб та за утримання будинку на розрахунковий рахунок ОСББ «ДОБРОБУТ 3», а матеріали справи не містять відповідних доказів. Відповідач сплачує за житлово-комунальні послуги самостійно в повному обсязі та щомісячно.

У відзиві зауважено, що доводи позивачки з приводу того, що відповідач не надає позивачці права забрати особисті речі та мешкати в квартирі, спростовуються актом про не проживання та відсутність особистих речей, складеним ОСББ «ДОБРОБУТ 3», вих.№1 від 05.05.2022, за участі сусідів.

Крім того, на розгляді відділу поліції №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області з грудня 2022 року знаходиться повідомлення відповідача про вчинений злочин, а саме викрадення позивачкою грошових коштів та особистих речей відповідача з помешкання.

У відзиві також наголошено, що у справі відсутні докази порушень з боку відповідача правил співжиття, оскільки позивачка у зазначеному спірному домоволодінні не проживає, а мешкає окремо, про що зазначила у позовній заяві. З посиланням на ст.43,191 ЦПК України, відповідач стверджує, що позивачка не довела будь-якими належними та допустимими доказами, що їй чиняться перешкоди в користуванні майном, що, в свою чергу, не надає правових підстав для задоволення позову.

25.01.2023 на адресу суду надійшли письмові пояснення позивачки, за змістом яких син сторін у справі ОСОБА_3 живе окремо вже тривалий час у м. Києві зі своєю родиною, квартирою не користується, тому він перешкод в користуванні квартирою не завдає та завдавати н може. Направлення листа на ім?я відповідача від 29.06.2022 підтверджено поштовою квитанцією про відправлення з трек-кодом 796 та роздруківкою інформації про отримання адресатом листа з сайту оператора поштового зв`язку "Уркпошта".

Крім того, позивачка зауважує, що з 04.05.2022 до моменту, як відповідач змінив замки на вхідних дверях квартири, вона спільно з ним сплачувала комунальні витрати, що підтверджується квитанціями, долученими власне відповідачем до відзиву на позовну заяву.

Позивачка зауважує, що долучений відповідачем до відзиву акт про непроживання та відсутність особистих речей у спірній квартирі не може спростовувати факту створення перешкод з боку відповідача у користуванні зазначеним житлом. Крім того, в акті не вказані причини, з яких вона не проживає у квартирі з серпня 2021 року, не відображено про заміну замків.

З приводу того, що у відділі поліції знаходиться повідомлення про вчинений позивачкою злочин, на думку сторони позивача, ц обставина не підтверджена належними доказами.

Крім того, фактично відповідачем визнається, що після 20 травня 2022 року він змінив замок на вхідних дверях квартири, відмовився надавати ключі та не впустив позивачку до оселі.

Ухвалою суду від 25.01.2023 без виходу до нарадчої кімнати постановлено долучити до матеріалів справи письмові пояснення позивача від 24.01.2023, клопотання представника відповідача задовольнити та залучити до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, судом, без виходу до нарадчої кімнати задоволено клопотання про огляд відеодиску та про допит свідків, заявлені стороною позивача, а також клопотання сторони відповідача про прийняття відзиву по справі, враховуючи думку сторін та беручи до увагу предмет та підстави звернення до суду.

Ухвалою суду від 25.01.2023 про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті постановлено закрити підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення, призначено цивільну справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, визначено дату, час та місце проведення судового засідання. Заяву представника відповідача адвоката Фофанова Я.Л. про письмове опитування учасників справи як свідків повернуто без розгляду.

Ухвалою суду від 19.04.2023, постановленою під час розгляду справи, без виходу до нарадчої кімнати, постановлено клопотання представника відповідача адвоката Фофанова Я.Л. про допит свідків повернути без розгляду внаслідок порушення процесуальних строків для його подання.

Інших заяв по суті справи подано не було, інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань. Зустрічної позовної заяви не подано.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представниця адвокат Логвінова В.В. підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Фофанова Я.Л. просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_3 неодноразово повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, з урахуванням думк учасників справи, судом визнано за можливе здійснювати розгляд за його відсутності, що відповідає положенням ч.1 ст.223 ЦПК України.

Розглянувши позовну заяву, вислухавши пояснення учасників справи та свідків, всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані у справі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 07.06.1986 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстрований виконкомом Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, актовий запис №16, розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя по справі №336/1728/22, пр.2/336/2937/2022 від 17.05.2023. Рішення набрало законної сили 17.06.2022 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/104322905).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 18.09.2006, виданого головою Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради Романенком Ю.П. квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , квартира приватизована згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Зазначена обставина підтверджується й інформаційною довідкою №303660760 від 27.06.2022 з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно до якого квартира, реєстраційний номер 16264653, за адресою: АДРЕСА_1 , на праві спільної сумісної власності з 04.10.2006 належить ОСОБА_2 (частка власності 1/1, свідоцтво про право власності НОМЕР_1 , 18.09.2006 Шевченківська районна адміністрація Запорізької міської ради), ОСОБА_1 (частка власності 1/1, свідоцтво про право власності НОМЕР_1 , 18.09.2006 Шевченківська районна адміністрація Запорізької міської ради), ОСОБА_3 (частка власності 1/1, свідоцтво про право власності НОМЕР_1 , 18.09.2006 Шевченківська районна адміністрація Запорізької міської ради).

Судом визнається доведеним, що позивачка не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом про не проживання та відсутність особистих речей від 05.05.2022, який затверджено Головою правління ОСББ «Добробут 3». Зазначена обставина справи визнаються сторонами та відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

З матеріалів справи видно, що позивачка дійсно зверталася до відділу поліції №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області та до ОСББ «Добробут 3» щодо зміни замків на вхідні двері квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначені обставини підтверджуються відповіддю на запит від ВП №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області за вих. №Л76/48/03/03-2022 від 21.06.2022 та відповіддю голови правління ОСББ «Добробут 3» Дунаєнком Ю. за вих. №5 від 27.06.2022. Проте, факт притягнення до адміністративної та/ або кримінальної відповідальності жодної особи наявними доказами не підтверджено.

Разом з цим, під час судового розгляду справи відповідачем неодноразово визнавалась т обставина, що ним дійсно змінено замки на вхідні двері квартири приблизно у вересні 2023 року й комплект ключів він позивачці не надавав. Проте, під час провадженя справи в суді стороною відповідача оголошувались різні дати здійснення заміни замків, на чому наголошував суд, з`ясовуючи думку відповідача. Так, востаннє - у судовому засіданні 13.10.2023 ОСОБА_2 повідомлено про заміну замку у вересні 2023 року.

Під час судового розгляду справи судом здійснено допит свідків за клопотанням сторони позивача.

Так, свідок ОСОБА_5 пояснила, що знайома із сім`єю ОСОБА_6 протягом тривалого часу, вони товаришували сім`ями. Нещодавно між позивачем та відповідачем прогрішилися відносини й ОСОБА_1 пояснювала їй, що не має, де жити. Так, свідок пояснила, що вони разом з ОСОБА_1 два рази у червні 2022 ходили до квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , проте, потрапити у квартиру не змогли, тому що були замінені замки. Чи проживає у зазначеній квартирі ОСОБА_3 , свідку не відомо.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що сім`ю ОСОБА_6 знає з 1989 року, їй відомо, що у них є спільний син ОСОБА_8 . Зазначила, що усі речі колишнє подружжя придбавало разом під час спільного проживання. Зазначила, що позивачка ОСОБА_1 проживає з травня 2022 року разом із нею. У травні 2022 року та в березні 2023 року вони разом з позивачкою ходили до її квартири за адресою: АДРЕСА_1 , проте, в квартиру потрапити не виявилося за можливе, оскільки змінені замки, двері відчинити не вдалося.

Доводи відповідача з приводу того, що ним сплачено комунальні платежі, нараховані за квартиру АДРЕСА_2 , не спростовують тієї обставини, що відповідач ОСОБА_3 перешкоджає позивачці ОСОБА_1 у реалізації її права на користування спільним сумісним майном - квартирою за вказаною вище адресою, що не заперечується самим відповідачем, про що ним також зазначено у судовому засіданні. Свої дії він пояснював існуючою загрозою з боку позивачки, яка вже викрала певні речі та може проовжувати протиправну поведінку.

Суд зауважує також, що твердження сторони відповідача з приводу того, що доводи позивачки не свідчать на користь дісності її намірів саме на проживання у квартирі, на переконання суду, не змінюють висновків суду за результатами розгляду справи, адже користування майном є правом, яке власник може здійснювати на власний розсуд.

Крім того, відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами доводів з приводу того, що ОСОБА_3 , який є співвласником квартири, чинив перешкоди позивачці у користуванні квартирою.

Звернення ОСОБА_1 із заявою до поліції, правління ОСББ «Добробут 3» (із подальшою відповіддю) підтверджують, що, позивачка мала поважні причини відсутності за місцем проживання. Проте, надіслання листа на адресу відповідача суд не вважає підтвердженим належними та допустимими доказами, адже відповідного опису вкладення до справи не подано.

З приводу відеозапису, який долучено до матеріалі справи стороною позивача та відтворено у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що зазначений доказ є неналежним, виходячи з того, що на ньому відсутні дата, час та не підтерджено місце здійснення запису. На відеозаписі відображено спроби особи відчинити двері, проте, чи дійсно зазначені дії відбуваються за адресою: АДРЕСА_1 , з відтвореного запису встановити не видається за можливе.

При розгляді справи суд виходить з таких норм чинного законодавства.

Статтями 47, 48 Конституції України закріплено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Стаття 41 Конституції України закріпила, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень ч.2-5 ст. 13 цього Кодексу.

Зокрема, ч.3 ст. 13 ЦК України передбачено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Згідно зі ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

За нормою ст. 310, ч.4 ст. 311 ЦК України фізична особа має право на місце проживання та на вільний вибір місця проживання, його зміну, крім випадків, встановлених законом. Фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує.. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян,інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Так, суд установив, що квартира за вказаною вище адресою є спільним сумісним майном, набутим подружжям у шлюбі, на час провадження справи сторони та третя особа є рівноправними є співвласниками вказаного приміщення, відповідно, позивачка не може бути позбавлена права на користування указаним житлом.

Крім того, ч.4,5 ст.9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Нормою ст. 150 ЖК УРСР врегульовано, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Також, при розгляді справи суд виходить зі змісту ч.3 ст. 269, ч.1 ст. 270, ч.1 ст. 271 ЦК України. Так, фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. До особистих немайнових прав, зокрема, відноситься право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування. Зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя.

Ч.1,2 ст.275 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб, який здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Як визначено ст. 276 ЦК України, фізична особа, діями якої порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов`язана вчинити необхідні дії для його негайного поновлення. Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням.

Слід наголосити, що за змістом ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляду справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, відповідно до статті 8 Європейської Конвенції захисту прав людини та основних свобод кожен має право на повагу до житла. За змістом ст.1 Протокола 1 до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Виходячи зі змісту норм цивільного процесуального законодавства, а саме. ст. 12-13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Крім того, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, показаннями свідків.

Також, за нормою ч.1,5-6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За таких обставин, встановивши під час розгляду справи що право позивачки ОСОБА_1 на безперешкодне користування квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно порушено з боку співвласника квартири ОСОБА_2 , воно підлягає судовому захисту у спосіб усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням будинку, а саме, шляхом вселення ОСОБА_1 до вказаної квартири.

Суд наголошує сторонам, що за приписами ст.322, 360 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до ч.8 ст.6 Закону України «Про судовий збір» розподіл судового збору між сторонами здійснюються відповідно до процесуального законодавства.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає судовий збір, сплачений ОСОБА_1 , у сумі 992,40 гривні.

Стосовно клопотання сторони позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

П. 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

У ч.8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем, до суду надано ордер про надання правової допомоги серії АР №1005656, виданий на підставі договору про надання правової допомоги від 23.06.2022 у Шевченківському районному суді м. Запоріжжя адвокатом Логіновою В.В.; завданнями про надання юридичних послуг за договором від 23.06.2022, актом прийому-здачі послуг за договором від 23.06.2022 у сумі 2 000,00 гривень та квитанцією до прибуткового касового ордера №05 від 23.06.25022 про оплату послуг адвоката у сумі 2 000,00 гривень.

У судовому засіданні адвокатом Логвіновою В.В. уточнено суму витрат на професійну правничу допомогу, яку ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача на її користь, відповідно, стороною позивача підтверджено витрати в сумі 2 000,00 гривень. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу на користь позивачки, підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 1-4, 5, 10, 12, 13, 76-82, 89, 133, 137, 141, 191, 223, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення,- задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у сумі 992,40 гривні (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2 000,00 гривень (дві тисячі гривень 00 копійок).

Реквізити сторін та третьої особи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП судом не встановлено, адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення суду складено та підписано 16.10.2023 (відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України).

Суддя Л. А. Вайнраух