Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2023 р.

м. Київ

справа № 755/13525/23

провадження № 2/755/6228/23

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Проценко Н.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до суду, просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з позивача на підставі судового наказу Дніпровського районного суду м. Києва від 17.09.2019 року на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки від всіх видів заробітку щомісячно, встановивши їх у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000,00 грн. щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, а також позивач звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, нарахованої на підставі наказу Дніпровського районного суду м. Києва від 17.09.2019 року за період з 01.09.2019 року по 01.01.2022 року на суму коштів, які були перераховані позивачем відповідачу за цей період.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що від зареєстрованого шлюбу сторони мають спільного неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно виконавчого листа № 755/14870/19, виданого Дніпровським районним судом м. Києва від 13.08.2021 року, з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини з усіх видів заробітку щомісячно та до повноліття дитини. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 01.04.2023 року заборгованість позивача по аліментам становила 207 821,75 грн. Разом з тим, позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства, після смерті матері його стан здоров`я погіршився, і він терміново для подальшого лікування переїхав до Ізраїлю, де позивача у 2013 році було прооперовано. Відповідач до кінця 2014 року за дорученням отримувала пенсію позивача по інвалідності. Орієнтовно з 2017 року відповідач знову ж таки без дозволу та згоди позивача дозволила заселитися і жити іншому чоловіку, з яким досі спільно проживає. До приїзду позивача в Україну в 2021 році ніяких домовленостей по аліментам між сторонами не було та не повставало питання про їх сплату, доки відповідач не дізналася про вступ позивача у спадщину після смерті матері та реєстрацію ним права власності на квартиру. 29.03.2023 року позивач дізнався, що Дніпровським ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) було прийнято рішення про арешт нерухомого майна позивача, накладений на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач ніколи не ухилявся від своїх обов`язків по утриманню сина, перераховував йому кошти, не зважаючи на те, що він сам є обмежено працездатним з інвалідністю. Крім того, позивачем зауважено, що він погоджується із своїм зобов`язанням дбати про дитину та сплачувати аліменти, проте вважає, що при видачі судового наказу від 17.09.2019 року судом не взято до уваги обставини, які передбачають зменшення аліментів, а саме стан здоров`я позивача та його матеріальне становище, тому позивач вимушений звернутись з даним позовом до суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 вересня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 вересня 2023 року клопотання представника позивача ОСОБА_4 про витребування додаткових доказів залишено без задоволення.

Разом з тим, відповідачем ОСОБА_2 самостійно надано суду виписку по картковому рахунку малолітнього ОСОБА_3 , складену АТ КБ «ПриватБанк» за період з серпня 2021 року по вересень 2023 року. (а.с. 105-112)

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2023 року клопотання представника позивача ОСОБА_4 про розгляд справи у порядку загального позовного провадження, залишено без задоволення.

Відповідач ОСОБА_2 скористалась процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, відповідно до якого проти позову заперечила в повному обсязі, вказуючи на недоведеність позивачем зміни його сімейного стану та погіршення стану здоров`я позивача, яким порушено виконання обов`язку по сплаті аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , внаслідок чого наявна заборгованість у розмірі 229 093,75 грн., яку позивачем не погашено. (а.с. 93-102)

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України).

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України.

Судом встановлено, що від зареєстрованого 08.11.2008 року шлюбу сторони мають спільного неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї 05 квітня 2023 року, актовий запис № 2184, свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві від 25.04.2009 року, актовий запис № 738. (а.с. 34, 35)

За даними Виписки із Акта огляду МСЕК від 29.11.2010 року ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності з дитини став строком до 01.12.2012 року. (а.с. 36)

За даними Виписки із Акта огляду МСЕК від 20.12.2012 року ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності з дитини став строком до 01.12.2014 року. (а.с. 37)

17.09.2019 року Дніпровським районним м. Києва судом у справі № 755/14870/19 видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.09.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 38)

02.09.2021 року державним виконавцем Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 755/14870/23, виданого Дніпровським районним судом м. Києва від 13.08.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 16.09.2019 року і до повноліття дитини. (а.с. 39-40)

За даними виписки по рахунку, наданої ОСОБА_1 , останнім здійснювалися грошові перекази за допомогою платіжної системи «MoneyGram» грошові перекази на рахунок ОСОБА_2 у період з 2016 року по квітень 2021 року. (а.с. 46-47)

12.04.2022 року державним виконавцем Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом № 755/14870/23, виданого Дніпровським районним судом м. Києва від 13.08.2021 року, згідно якого заборгованість ОСОБА_1 по аліментам за період з вересня 2020 року по березень 2023 року становить 207 821,75 грн. (а.с. 41)

07.08.2023 року державним виконавцем Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом № 755/14870/23, виданого Дніпровським районним судом м. Києва від 13.08.2021 року, згідно якого заборгованість ОСОБА_1 по аліментам за період з вересня 2020 року по липень 2023 року становить 229 093,75 грн. (а.с. 103-104)

Крім того, відповідачем ОСОБА_2 долучено до матеріалів справи виписку по картковому рахунку малолітнього ОСОБА_3 , складену АТ КБ «ПриватБанк» за період з серпня 2021 року по вересень 2023 року, а також медичні висновки щодо стану здоров`я малолітнього ОСОБА_5 та понесення відповідачем витрат на лікування дитини. (а.с. 105-112; 113-137)

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини 9 ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 Сімейного кодексу України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України).

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. (постанова Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 158/1638/18)

Згідно з частиною першої статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

За положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Відповідно до частини третьої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 Цивільного процесуального кодексу України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями сімейного законодавства, діючого на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача в частині зменшення розміру аліментів на утримання дитини, неповнолітнього сина сторін спору ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , - оскільки позивач, звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, просить суд зменшити розмір аліментів, встановлений судовим наказом, з частки доходів позивача щомісячно на аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000,00 грн. щомісячно, - що є фактичною зміною способу присудження аліментів, право на реалізацію якого ч. 3 ст. 181 СК України надано лише одержувачу аліментів, з яким постійно проживає дитина, в той час як позивач є платником аліментів, що виключає його право звернення із заявою про зміну способу присудження аліментів.

Відповідно до статті 197 Сімейного кодексу України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення. (постанова Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 712/6079/18)

Разом з тим, заявляючи вимогу про часткове звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах, що була нарахована на підставі судового наказу Дніпровського районного суду м. Києва від 17.09.2019 року за період із вересня 2019 року по 01.01.2022 року на суму коштів, які були перераховані позивачем ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_2 за заявлений період, позивачем не вказано, на яку суму коштів наявної аліментної заборгованості слід частково звільнити позивача, тому суд позбавлено можливості надати оцінку доказам в цій частині позову.

Крім того, слід зауважити, що позивачем не оскаржено у встановленому законом порядку розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 12.04.2022 року, складений державним виконавцем, а надані позивачем докази щодо погіршення його стану здоров`я у вигляді виписок із акту огляду МСЕК не є належними доказами на підтвердження виникнення підстав для часткового звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам, оскільки останньою випискою від 01.12.2012 року інвалідність позивачу встановлено до 01.12.2014 року (а.с. 37), що значно передує виникненню спірних правовідносин, тому такі докази не мають правового значення в розрізі даного спору. Інших доказів, що мають істотне значення для часткового звільнення платника аліментів від нарахованої заборгованості по аліментам, позивачем до матеріалів справи не долучено.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 7, 141, 150, 180-184, 197 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, ст. ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 18 жовтня 2023 року.

Суддя: В.І. Галаган