Постанова

Іменем України

18 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 523/17672/14-ц

провадження № 61-7962св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року у складі колегії суддів: Комлевої О. С., Сегеди С. М., Цюри Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст вимог заяви

У листопаді 2014 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту від 30 листопада 2006 року, яким позичальнику надано кредит в іноземній валюті у розмірі 55 000 доларів США на строк до 30 листопада 2016 року.

Для забезпечення ОСОБА_1 виконання зобов`язання за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки від 30 листопада 2006 року.

12 грудня 2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу за яким відступлено права вимоги за вищевказаним кредитним та забезпечувальними договорами. Позичальник та поручитель належно не виконували своїх зобов`язань, у зв`язку із чим виникла заборгованість станом на 06 лютого 2015 року у загальній сумі 65 567,13 доларів США, що еквівалентно 1 516 605,75 грн.

Ураховуючи наведене, з урахуванням уточнень, ТОВ «Кей-Колект» просило суд стягнути солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на його користь вказаний розмір кредитної заборгованості.

Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2015 року позов ТОВ «Кей-Колект» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором № 0 від 30 листопада 2006 року у розмірі 405 563,37 грн.

Виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2015 року у справі № 523/17672/14-ц за позовом ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відстрочено на два роки.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 25 травня 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «Кей-Колект» задоволено частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2015 року в частині відстрочення виконання рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 21 грудня 2015 року у справі за позовом ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором строком на два роки скасовано, у задоволенні зазначених вимог відмовлено.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суд від 21 березня 2018 року касаційну скаргу ТОВ «Кей-Колект» задоволено частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2015 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 25 травня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кей-Колект» скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (провадження № 61-2750св18).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2018 року у складі судді Середи І. В., залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року, позов ТОВ «Кей-Колект» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором № 0 від 30 листопада 2006 року у розмірі 14 816,29 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 27 серпня 2018 року еквівалентно 412637,29 грн.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суд від 10 листопада 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Одеського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (провадження № 61-1780св21).

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2018 року змінено, зменшено суму стягнення з 14 816,42 доларів США до 14 389,18 доларів США.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що вимоги кредитора про стягнення процентів після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості, якою змінений строк виконання основного зобов`язання, є безпідставними. Однак, суд першої інстанції, стягуючи проценти, визначив їх розмір станом на 17 лютого 2015 року, не врахувавши, що строк дії кредитного договору сплив через 30 днів, після направлення вимоги, а саме 08 серпня 2014 року. Кредитор, направивши вимогу про дострокове стягнення кредитної заборгованості, на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, неустойки та інших платежів за договором.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2023 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить постанову Одеського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

ОСОБА_2 судові рішення у касаційному порядку не оскаржила.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не повідомив її належно про розгляд справи 18 квітня 2023 року, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Посилання суду на надсилання їй повідомлення у додатку Viber не є належним повідомлення про розгляд справи, оскільки вона не подавала відповідної заяви до суду апеляційної інстанції у порядку статті 128 ЦПК України.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У серпні 2023 року ТОВ «Кей-Колект» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що наведені в ній доводи є безпідставними, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не впливають на правильність ухваленого ним судового рішення, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 липня 2023 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано справу із суду першої інстанції.

18 липня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 05 жовтня 2023 рокусправу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ТОВ «Кей-Колект», та ОСОБА_1 30 листопада 2006 року укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого надано кредит в іноземній валюті в сумі 55 000 доларів США на термін до 30 листопада 2016 року зі сплатою відсотків з використанням кредитних коштів. За умовами договору позичальник зобов`язалась повернути суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 800 доларів США.

Між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки від 30 листопада 2006 року, за яким поручитель зобов`язалась відповідати за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором від 30 листопада 2006 року як існуючих, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу від 12 грудня 2011 року № 1, за яким відступлене право вимоги за договором про надання споживчого кредиту від 30 листопада 2006 року.

З довідки розрахунку заборгованості ТОВ «Кей-Колект» від 14 жовтня 2014 року, станом на 12 грудня 2011 року (дата відступлення права вимоги ПАТ «УкрСиббанк» ТОВ «Кей-Колект») заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 30 листопада 2006 року складає 50 759,38 доларів США, у тому числі: заборгованість по тілу кредиту у розмірі 46 864,64 долари США, заборгованість по відсоткам у розмірі 3 894,74 долари США.

09 липня 2014 року ТОВ «Кей-Колект» направило на адресу ОСОБА_1 лист-вимогу про виконання взятих на себе зобов`язань, який був залишений без виконання.

У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань за кредитним договором позивачем станом на 06 лютого 2015 року здійснено розрахунок заборгованості за кредитом, яка склала 65 567,13 доларів США, що еквівалентно 516 605,75 грн, в тому числі: заборгованість по основній сумі кредиту в сумі 46 855,97 доларів США, що еквівалентно 1 083 805,76 грн; прострочена заборгованість за відсотками 18 711,16 доларів США, що еквівалентно 432 799,98 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження зазначеного судового рішення ОСОБА_1 вказує порушення апеляційним судом норм процесуального права, а саме судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною першою статті 411 ЦПК України, оскільки суд апеляційної інстанції розглянув справу за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, що передбачено пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши, що ОСОБА_1 не виконала своїх зобов`язань щодо вчасного повернення кредиту, при цьому кредитор, використовуючи своє право згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, шляхом пред`явлення 09 липня 2014 року досудової вимоги про стягнення усієї суми заборгованості за договором до кінцевого терміну, змінив строк виконання зобов`язання з 30 листопада 2016 року на 08 серпня 2014 року, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про зміну рішення районного суду в частині стягнення процентів та залишення без змін рішення в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про необхідність скасування судового рішення апеляційного суду через неналежне повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункт 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (пункт 5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України).

Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини першої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року (далі - Конвенція), учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції і Кодексу.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини слідує, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

У справах «Рябих проти росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду, справа у провадженні якого перебувала близько двох років та відкладалася багато разів через неявку відповідачів, про те, що ОСОБА_1 рухом своєї апеляційної скарги не цікавилася. Апеляційним судом були здійснені заходи неодноразового її повідомлення про призначені судові засідання, у тому числі на 18 квітня 2023 року вона була повідомлена на зазначений в апеляційній та касаційній скаргах номер телефону через додаток Viber, про доставку повідомлення через який було складено відповідну довідку.

При цьому, Верховний Суд бере до уваги, що ОСОБА_1 не спростовує в касаційній сказі той факт, що їй було надіслано повідомлення про розгляд справи, та вона була обізнана про місце, дату та час її розгляду, акцентуючи увагу тільки на нормах процесуального права, що також свідчить про її процесуальну недобросовісність та намагання затягнути розгляд справи на якомога довший термін, враховуючи, що справа вже третій раз перебуває у провадженні суду касаційної інстанції.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що не всі допущені судом процесуальні порушення під час розгляду справи є обов`язковою підставою для скасування законних й обґрунтованих судових рішень (див. пункт 34.9 постанови від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 (провадження № 14-46цс20), пункт 69 постанови від 14 грудня 2022 року у справі № 2-3887/2009 (провадження № 14-36цс21), пункт 46 постанови від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18 (провадження № 14-670цс19).

Більш того, жодних доводів щодо незаконності та необґрунтованості судового рішення по суті спору, про порушення судами норм матеріального права касаційна скарга ОСОБА_1 не містить, що свідчить про намір заявника лише досягнути повторний розгляд справи з метою затягування розумних строків розгляду справи.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість його судового рішення не впливають, не містять доводів про неправильне застосування судом норм матеріального права, чи неправильного встановлення обставин справи, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник О. В. Білоконь Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець