ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8391/23 Справа № 932/2216/20 Головуючий у першій інстанції: Ханієва Ф.М. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 березня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа - ОСОБА_3 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з 08.11.2018 року він був зареєстрований в квартирі за адресою по АДРЕСА_1 . Вказану квартиру він подарував сину ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 19.01.2017 року. Проте 04.07.2019 року позивачу стало відомо, що відповідачем було складено висновок, яким скасовано реєстрацію його місця проживання та внесені відповідні зміни у звітність до Єдиного демографічного реєстру та Державного реєстру виборців щодо поновлення відомостей про реєстрацію місця проживання позивача за адресою по АДРЕСА_2 . Підставою для складання такого висновку стало те, що працівником органу реєстрації не було вжито заходів щодо перевірки поданих їм документів та неправильність зазначення підстав, які підтверджують право на проживання в житлі. Натомість, на думку позивача, у відповідача були відсутні підстави для скасування реєстрації його місця проживання по АДРЕСА_1 , оскільки він є рівноправним управителем майна (квартири його сина) та має право зареєструвати проживання в квартирі, проживати в квартирі разом зі своїм малолітнім сином як член сім`ї власника квартири. Також позивач вважає, що відповідачем не було дотримано вимог п. 28 Порядку №207, бо відповідач у висновку не вказав підстави для прийняття рішення про скасування його реєстрації у квартирі за спірною адресою. Вимоги позивача до відповідача є похідними від майнових прав на квартиру, оскільки спірні правовідносини пов`язані з правом користування та розпорядження майном, а саме квартирою сина, тому позов пред"явлено саме у порядку цивільного судочинства. Позивач обґрунтовує свій позов наявністю у нього права на проживання у вищевказаному житловому приміщенні. Позивач просив визнати протиправними дії Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо скасування реєстрації 02.07.2019 року місця проживання ОСОБА_2 за адресою по АДРЕСА_1 ; зобов`язати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради провести реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 за адресою по АДРЕСА_1 .

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2023 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо скасування реєстрації 02.07.2019 року місця проживання ОСОБА_2 за адресою по АДРЕСА_1 . Зобов`язано Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради провести реєстрацію місця проживання громадянина України ОСОБА_2 за вказаною адресою. Стягнуто з Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1681,60 грн.

В апеляційній скарзі третя особа ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та закриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що позивач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 є батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 15.04.2014 року серії НОМЕР_1 (а.с. 13 т.1).

За змістом рішення органу опіки та піклування Центральної районної у місті Дніпрі ради від 16.12.2016 року №305 «Про дозвіл ОСОБА_2 на дарування малолітньому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , квартири АДРЕСА_3 », після здійснення правочину малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , буде проживати разом з батьками ОСОБА_2 , ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 203 т.1).

19 січня 2017 року між ОСОБА_2 (дарувальник) та малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (обдаровуваний), від імені якого як законний представник діє мати ОСОБА_3 (представник обдаровуваного), був укладений договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за №55, за умовами якого дарувальник передає майно у власність обдаровуваного безоплатно, предметом договору є квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 55,2 кв.м, житловою площею 32,3 кв.м. (а.с. 14-15, 204 т.1).

19 січня 2017 року державним реєстратором зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_3 за неповнолітнім ОСОБА_4 , відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна про реєстрацію права власності №78458862 від 19.01.2017 (а.с. 16, 205 т.1).

Згідно копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 21.02.2003 року Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, позивач 23.05.2013 року був зареєстрований за адресою по АДРЕСА_2 , 30.10.2018 року - знятий з реєстрації за вказаною адресою та 08.11.2018 року зареєстрований за адресою по АДРЕСА_1 (а.с. 191-192 т.1).

За відомостями з довідки №2973 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої відділом обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, станом на 15.03.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані з 02.07.2018 року: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с. 211 т.1).

Відповідно до висновку «щодо перевірки законності реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина ОСОБА_2 », складеного начальником відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради 02.07.2019 року, затвердженого директором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, на підставі п. 28 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, в ході проведеної перевірки було зроблено висновок про те, що працівником органу реєстрації під час надання послуги реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , невірно визначені підстави, що підтверджують право на проживання в житлі та вказане суперечить вимогам статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні», порушені вимоги статті 177 Сімейного кодексу України (а.с. 35 т.1).

Зазначеним вище висновком вирішено, зокрема, скасувати реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина ОСОБА_2 ; внести відповідні зміни в звітність до Єдиного демографічного реєстру та Державного реєстру виборців щодо поновлення відомостей про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина ОСОБА_2 .

Листом Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 23.12.2019 року повідомлено позивача, зокрема, що листом Управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області від 02.07.2019 року №1201.4.1-13497/1201.4.1-19, з урахуванням скарги ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України від 06.06.2019 року, було направлено акт від 02.07.2019 року «Про результати проведення перевірки дотримання уповноваженою особою відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради законодавства з питань реєстрації місця проживання», яким визначено, що працівником органу реєстрації під час надання послуги реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , не вжито заходів щодо перевірки поданих ним документів та невірно визначені підстави, які підтверджують право на проживання в житлі, та вказане суперечить вимогам ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні», порушує вимоги статті 177 Сімейного кодексу України; з огляду на це, була скасована реєстрація місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 37-38 т.1).

Згідно листа Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 12.02.2020 року №14/5-1551, відповідно до наявних даних картотеки з питань реєстрації фізичних осіб за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 12.02.2020 року зареєстровані особи відсутні (а.с. 43 т.1).

Відповідно до п. 3.2, пп. 4.1.12. п. 4.1 Положення про Департамент адміністративних послу та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, затвердженого рішенням міської ради від 01.12.2016 року №61/16, основними завданнями Департаменту є, зокрема, реєстрація та зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, тобто внесення інформації до Реєстру територіальної громади та документів, відомостей про місце проживання/перебування особи із зазначенням адреси і подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного демографічного реєстру.

До функцій Департаменту відповідно до завдань та повноважень відноситься, зокрема, проведення реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах міста Дніпра.

Апеляційним судом встановлено, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.11.2020 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 липня 2021 року, у цивільній справі №203/3660/19 задоволено позов ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Центральної районної в місті Дніпрі ради, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, вселення. Вирішено усунути ОСОБА_6 , малолітньому ОСОБА_4 перешкоди у користуванні житлом та виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_3 ; вселити ОСОБА_7 , малолітнього ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_3 . Вирішено питання розподілу судових витрат (а.с. 151-156, 157-162 т.1).

Постановою Верховного Суду від 15 червня 2022 року №203/3660/19 касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 липня 2021 року залишено без змін, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Таким чином, рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.11.2020 року №203/3660/19 набрало законної сили 07 липня 2021 року.

У вказаній вище справі судом, зокрема, було встановлено, що ОСОБА_2 неодноразово допускав відносно ОСОБА_1 та її дітей прояви насильства в сім`ї.

Так, 23.06.2017 Кіровським районним судом м. Дніпропетровська у справі про адміністративне правопорушення №203/2252/17 було ухвалено постанову, якою відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбачено частиною першою статті 173-2, статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Судом було встановлено, що відповідач 11.06.2017 у спірній квартирі, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, учинив сварку з позивачкою та ображав її нецензурною лайкою. Після цього відповідач чинив злісну непокору розпорядженню співробітників поліції, кидався стільцем, брав до рук кухонний ніж.

23 січня 2018 року позивачка звернулася до КЗ «Дніпропетровське обласне бюро СМЕ» із заявою про її судово-медичне обстеження на предмет виявлення тілесних ушкоджень, які вона, за її словами, отримала 22.01.2018 у спірній квартирі від відповідача. Під час обстеження у неї було виявлено синці на тулубі та обох верхніх кінцівках, а також тілесні ушкодження у вигляді опіків поверхні тулубу та молочних залоз. Давність спричинення тілесних ушкоджень відповідала механізму та строку, на які вказувала позивачка.

08 лютого 2018 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська у цивільній справі №201/1105/18 було ухвалене рішення про видачу обмежувального припису. Судом при цьому було враховано притягнення відповідача до адміністративної відповідальності 23.06.2017, заподіяння 22.01.2018 позивачці тілесних ушкоджень, а також електронний доказ (відеозапис), згідно з яким у вересні 2017 року відповідач повторно перебував у спірній квартирі у стані сп`яніння, ображав людську гідність позивачки у присутності її дітей.

13.01.2018 та 30.01.2018 відносно відповідача за вчинення дій, що мають ознаки, визначені у частині першій статті 173-2 КУпАП, повторно було складено протоколи про адміністративні правопорушення, згідно з якими відповідач 25.12.2017 та 15.01.2018 відповідно у спірній квартирі вчинив сварку з позивачкою у присутності дітей. Провадження у вказаних справах було закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення відповідача до адміністративної відповідальності.

14 червня 2018 року та 25.06.2018 позивачка звернулася до Центральної районної в м.Дніпрі ради із заявою та скаргою відповідно, у яких повідомила що відповідач допускає грубощі у присутності дітей, лається, агресивно поводиться з позивачкою та її старшим сином на очах у малолітнього ОСОБА_4 , тощо.

Судом апеляційної інстанції також установлено, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2020 року у цивільній справі №203/2372/18 задоволено частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування в особі Центральної районної у м.Дніпрі ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини, зобов`язання вчинити певні дії. Визначено наступний порядок участі ОСОБА_2 у спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : - кожної неділі з 09-00 г. до 13-00 г. в присутності матері дитини ОСОБА_1 за бажанням останньої, за місцем проживання позивача за адресою: АДРЕСА_2 , або в іншому місці, попередньо узгодженому між батьками дитини; - у святкові дні 01 січня, 01 травня, 28 червня, 24 серпня кожного року з 09-00 г. до 12-00 г., а також в день народження дитини 20 березня кожного року з 09-00 г. до 12-00 г. в присутності матері дитини ОСОБА_1 за бажанням останньої, за місцем проживання дитини або в іншому місці, попередньо узгодженому між батьками дитини. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат (а.с. 200-202 т. 1).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2020 року - змінено, виклавши абз.2 ч.2 резолютивної частини рішення в наступній редакції: - кожної неділі з 09:00 год. до 13:00 год. без присутності матері дитини - ОСОБА_1 , за місцем проживання ОСОБА_2 або в іншому місці, попередньо узгодженому між батьками дитини. В іншій частині рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2020 року залишено без змін.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, вказана вище постанова Дніпровського апеляційного суду не оскаржувалась та набрала законної сили 07 жовтня 2020 року.

В постанові Дніпровського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року №203/2372/18, зокрема, встановлено, що після припинення шлюбних відносин між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 спільна дитина - ОСОБА_4 залишився проживати разом із матір`ю - ОСОБА_1 .

Рішенням виконкому Центральної районної у м. Дніпрі ради № 28 від 21.02.2018 року місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було визначено разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог статті 47 Конституції України держава гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 310 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

У позовній заяві позивач, зокрема, просить визнати протиправними дії Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо скасування реєстрації 02.07.2019 року місця проживання ОСОБА_2 за адресою по АДРЕСА_1 та зобов`язати відповідача, як орган, на який покладено відповідні повноваження, провести реєстрацію місця проживання позивача за цією адресою. Позов обгрунтований твердженням позивача про наявність у нього права користування спірним житловим приміщенням; також позивач зазначає про пред"явлення даного позову на захист його права на проживання у вказаній вище квартирі.

Однак, до участі у даній справі у якості співвідповідача безпідставно не залучено власника квартири по АДРЕСА_1 - малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в особі законного представника - ОСОБА_1 , з якою проживає дитина.

Крім того, ОСОБА_2 , згідно змісту позовної заяви, позов у даній справі не пред"явлений в інтересах малолітнього ОСОБА_8 . До участі у даній справі залучено третю особу ОСОБА_1 , як фізичну особу, яка діє у власних інтересах; згідно письмових матеріалів даної цивільної справи, ОСОБА_1 у якості законного представника малолітнього власника квартири до участі у справі не залучалась; орган опіки та піклування участі у даній цивільній справи не приймав. Викладене підтверджується письмовими матеріалами справи.

Отже, пред"явивши до суду даний позов на захист свого права на проживання у квартирі АДРЕСА_3 у якості члена сім"ї власника вказаного житла (як вказано у позовній заяві - а.с. 3 т. 1), позивач ОСОБА_2 безпідставно не зазначив про залучення до участі у справі власника вищевказаного житлового приміщення - малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідного органу опіки і піклування. Судом першої інстанції власник житла та орган опіки і піклування також залучені до участі у справі не були.

Колегія наголошує, що, як встановлено вище, після припинення шлюбних відносин між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 їх спільний син ОСОБА_4 залишився проживати разом із матір`ю ОСОБА_1 . Доказів того, що, на час звернення позивача із даним позовом до суду у лютому 2020 року, між батьками існує спір з приводу визначення місця проживання дитини - суду не представлено, клопотань про витребування відповідних доказів судом - не заявлено. При цьому, між батьками склалися вкрай неприязні стосунки, позивач неодноразово вчиняв домашнє насильство відносно ОСОБА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч.1 та ч. 6 ст. 367 ЦПК України).

Згідно ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Зі змісту положень ст. 48 ЦПК України вбачається, що відповідачем є особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у ч.ч. 1, 2 цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Визначення відповідачів, предмету та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (такі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц; від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц; від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 15 травня 2019 року у справах №№552/91/18, 554/9144/17).

На стадії апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості замінити первісного відповідача належним відповідачем або залучити до участі в справі іншу особу, як співвідповідача.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; приймаючи до уваги доводи позовної заяви, що даний позов пред"явлений на захист права позивача на користування квартирою по АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; приймаючи до уваги, що до участі у справі не залучено у якості співвідповідача малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як власника квартири, в особі законного представника ОСОБА_1 , з якою проживає дитина, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 .

Більше того, зобов`язуючи Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради провести реєстрацію місця проживання позивача за адресою по АДРЕСА_1 , місцевий суд не взяв до уваги, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.11.2020 року у справі №203/3660/19 вирішено виселити ОСОБА_2 з цієї квартири. Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.11.2020 року в справі №203/3660/19 на час ухвалення оскаржуваного рішення місцевим судом у даній справі (15 березня 2023 року) набрало законної сили (07 липня 2021 року).

Разом з тим, за нормами п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення апелянта про слухання справи судом першої інстанції заслуговують на увагу. Матеріали справи не містять належних доказів повідомлення третьої особи - ОСОБА_1 про час та місце проведення судового засідання місцевим судом 15.03.2023 року згідно положень статтей 128-130 ЦПК України, що є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення з постановленням нового по суті позовних вимог.

За положеннями частини 5 статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Згідно ч. 13 ст. 128 ЦПК України за наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має офіційної електронної адреси, та технічної можливості, повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

На номер телефону НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 судом направлялось SMS-повідомлення про призначення справи до розгляд на 15.03.2023 (а.с.74 т.2), а на номер телефону НОМЕР_4 повідомлення у додаток "Viber" на ім`я ОСОБА_1 , а також SMS-повідомлення на ім`я ОСОБА_9 (а.с. 75 т.2).

Проте, ці довідки не можуть вважатися доказом належного повідомлення про дату, час і місце судового засідання, оскільки згідно пункту 2 Порядку надсилання учасникам судового процесу (кримінального провадження) текстів судових повісток у вигляді SMS-повідомлень, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 01 червня 2013 року №73, який був чинним на час відкриття провадження у справі, текст судової повістки може бути надісланий судом Учаснику SMS-повідомленням лише після подання ним до суду заявки про намір отримання судової повістки в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення. Така заявка оформляється безпосередньо в суді або шляхом роздруковування та заповнення Учасником форми, яка розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Згідно пунктів 5, 6 Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23 січня 2023 року №28, який набрав чинності 23.01.2023, судовий виклик надсилається учаснику судового процесу за наявності відповідної заяви та технічної можливості. Форма заяви надається учаснику судового процесу в суді або самостійно завантажується ним з офіційної сторінки суду, розміщеної на офіційному веб-порталі судової влади України. Така заява підписується власноруч або кваліфікованим електронним підписом учасника судового процесу та подається до суду. Заява не задовольняється за умови встановлення факту наявності в учасника судового процесу зареєстрованої офіційної електронної адреси.

Зазначені вище положення Порядків від 01 червня 2013 року №73 та №28 від 23 січня 2023 року узгоджуються також зі змістом ч. 13 ст. 128 ЦПК України, відповідно до якої повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання може здійснюватися судом шляхом надсилання учаснику справи текстових повідомлень, за наявності відповідної письмової заяви учасника справи.

У матеріалах справи відсутні заяви ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_9 про намір отримання судових повісток в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення.

Також, у зазначених вище довідках про доставку СМС-повідомлення та про доставку повідомлення у додаток "Viber" не вказана посада, прізвище, ініціали відповідальної особи суду.

Враховуючи викладене та обґрунтування апеляційної скарги, наявні підстави для застосування положень п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, у зв`язку з порушенням місцевим судом норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.

Частиною четвертою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

На викладене вище місцевий суд увагу не звернув, допустивши порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення, а також не встановив фактичні обставини справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права. Тому колегія дійшла висновку про наявність підстав для виходу за межі апеляційної скарги, відповідно до вимог ч. 4 ст. 367 ЦПК України.

Отже, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Щодо вимог апеляційної скарги про закриття провадження у справі, колегія зазначає наступне.

Згідно п.1 ч.1, ч. 2 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно зі статтею 19 ЦПК України, з відповідними змінами та доповненнями, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватно-правових відносин, якщо інший порядок їх розгляду не передбачено законом.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право, яке має існувати на час звернення до суду, а, по-друге, суб`єктний склад такого спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Таким чином, вирішуючи питання про юрисдикцію спору, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України у редакції, чинній на час розгляду справи у судах першої й апеляційної інстанцій, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Зі змісту пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України вбачається, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, де зокрема хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Отже, юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Згідно змісту позовної заяви, позов ОСОБА_2 пов`язаний із захистом його права на житло, на проживання у належній його малолітньому сину квартирі; тому апеляційний суд дійшов висновку, що справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки спір, що виник має приватно-правовий характер та підпадає під юрисдикцію цивільного судочинства.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постановах від 02 червня 2021 року у справі №615/1011/19 та від 15 липня 2021 року у справі №757/36194/19.

За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Приймаючи до уваги відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з позивача на користь апелянтки підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого нею судового збору при поданні апеляційної скарги у розмірі 2522,40 грн, що підтверджується копією квитанції від 20.08.2023 (а.с. 107 т.2).

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Позивач, у разі непогодженнями з діями, рішеннями Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, як суб`єкта владних повноважень, не позбавлений можливості звернутись до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства. Також позивач, за наявності підстав, не позбавлений можливості, на захист своїх прав та законних інтересів звернутись до суду з іншим цивільним позовом, за іншого обгрунтування, до належного кола відповідачів.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) судові витрати у розмірі 2522 (дві тисячі п`ятсот двадцять дві) грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова