Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А., за участю секретаря - Мех В.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю « Веллфін» стягнення безпідставно отриманих коштів та відсотків, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 14 304, 70 гр. коштів, безпідставно стягнутих з нього за Виконавчим написом нотаріуса у виконавчому провадженні.

Посилається в позові на те, що 30 листопада 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. був вчинений Виконавчий напис про стягнення з нього на користь відповідача 53 612, 40 гр. заборгованості.

12 січня 2021 року приватним виконавцем Теличко В.А. було відкрито виконавче провадження № 64152727 з примусового виконання Виконавчого напису.

На підставі постанови приватного виконавця з нього було стягнуто на виконання Виконавчого напису 14 304. 70 гр.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09 вересня 2022 року Виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню.

Він звернувся до відповідача з вимогою про повернення стягнутих коштів, однак відповіді не отримав.

З урахуванням цього, просить стягнути з відповідача утримані з нього кошти.

Крім того, на підставі ст.ст.536, 1048 ЦК України просить тягнути з відповідача на його користь проценти в розмірі облікової ставки НБУ з 05 травня 2021 року до 22 травня 2023 року в розмірі 4 838, 51 гр. та 3% річних у розмірі 884, 15 гр. за 752 дні прострочення.

В червні 2023 року позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог і просить стягнути з відповідача 21 593, 36 гр., стягнутих за постановою приватного виконавця на виконання Виконавчого напису,проценти в розмірі 7 164, 85 гр. та 1 334, 65 гр. річних.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 30 травня 2023 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 16 червня 2023 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження в справі на вказані в позові електронні адреси, які ними були отримані.

Відповідачу був наданий строк для надання відзиву.

Відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав.

З урахуванням цього суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній доказами.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 30 листопада 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. був вчинений Виконавчий напис про стягнення з позивача на користь ТОВ`Веллфін» 53 612, 40 гр. заборгованості за кредитним договором №268132 від 29 вересня 2017 року.

15 січня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Теличком В.А. було відкрито виконавче провадження № 64152727 з примусового виконання Виконавчого напису.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09 вересня 2022 року вчинений Виконавчий напис від 30 листопада 2020 року за № 112920 визнано таким, що не підлягає виконанню.

Постановою приватного виконавця від 20 березня 2023 року виконавче провадження було закінчено.

З матеріалів справи вбачається, що з позивача на виконання Виконавчого напису було стягнуто з його заробітної плати на користь ТОВ`Веллфін» 21 593, 36 гр. Звертаючись до суду позивач зазначив, що перераховані відповідачу грошові кошти в межах виконавчого провадження йому останнім повернуті не були.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави це таке правовідношення, в силу якого одна сторона ( набувач), яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої сторони ( потерпілого) без достатньої правової підстави або на підставі, яка згодом відпала( безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Зазначені положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення глави 83 ЦК України «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави», у якій міститься і ст. 1212 ЦК України, застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного занедійсним правочином; 2) витребування майнавласником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1)заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї,пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, наданіфізичній особіяк засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною абоюридичною особоюдобровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача;2) інше майно, якщо це встановлено законом (ст. 1215 ЦК України).

Виходячи з викладеного вище, визнання Виконавчого напису, за яким у межах виконавчого провадження з заробітної плати позивача були отримані грошові кошти, які були перераховані відповідачу, вимоги позивача про їх стягнення підлягають задоволенню.

Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленої у постановах в справі № 623/363/20 від 06 жовтня 2021 року та №206/2212/18 від 08 вересня 2021 року.

Що стосується стягнення процентів та річних, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Згідно зі ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання визначено в ст.625 ЦК України.

Відповідно до постанов Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 758/1303/15, від 10 квітня 2018 року в справі 910/10156/17, від 16 травня 2018 у справі № 686/21962/15-ц, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт), тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно набутих або збережених грошових коштів, нараховуються 3% річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки боржником порушено позадоговірне (деліктне) грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України.

Про правомірність стягнення інфляційних втрат та річних за грошовим зобов`язанням у порядку ст.1212 ЦК України зазначив і Верховний Суд у постанові в справі № 904/5868/18 від 01 вересня 2021 року.

Позивач, звертаючись до суду, просить стягнути з відповідача проценти відповідно до ст.1048 ЦК України та 3% річних як відповідальність, визначена ч.2 ст.625 ЦК України.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наведено в ст.16 ЦК України.

Тобто, з точки зору даної норми закону особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

В даному випадку спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини, а саме ч.2 ст.625 ЦК України.

Як зазначено в вище приведеній постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 758/1303/15 стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання.

Дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань.

Спір сторін виник на підставі безпідставно утриманих коштів відповідно до неправомірно вчиненого Виконавчого напису, тобто в позадоговірних відносинах.

В свою чергу, ст.536 ЦК України знаходиться в Главі 48 ЦК України «Виконання зобов`зання».

Стаття 1048 ЦК України визначає проценти як плату за позику, кредит, банківський вклад та банківський рахунок, тобто в договірних правовідносинах.

Враховуючи правовідносини, які виникли між сторонами, норми ст.ст.536 та 1048 ЦК України застосуванню не підлягають, а підлягають застосуванню вимоги ч.2 ст.625 ЦК України.

Таким чином, підстави для стягнення з відповідача процентів на користь позивача на підставі ст.536, 1048 ЦК України відсутні.

Звертаючись до суду питання про стягнення інфляційних втрат позивач не порушує.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи викладене вище суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів та річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням цього з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст.15,16, 18536, 625, 1212, 1214, 1215, 1048 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 11, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю « Веллфін» » на користь ОСОБА_1 21 593, 36 гр. безпідставно набутих коштів, 1 334, 65 гр. річних та 858, 88 гр. судового збору.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Веллфін», адреса: 03061 м. Київ вул. Героїв Севастополя, 48, .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Л.А. Шереметьєва