ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6492/23 Справа № 172/914/22 Суддя у 1-й інстанції - Битяк І.Г. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 09 травня 2023 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства страхова компанія Теком до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року Приватне акціонерне товариство страхова компанія Теком (далі ПрАТ СК «Теком») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 27 грудня 2019 року у місті Одеса відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП), в результаті якої водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки «Skoda», реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , внаслідок чого автомобіль останнього одержав механічні пошкодження.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2020 року ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні вказаного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП.

На момент ДТП автомобіль марки «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_2 був застрахований у ПрАТ СК «Теком» за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу № 018-19 Д/Т/АТ від 31 січня 2019 року, у зв`язку з чим та відповідно до страхового акту № 146 від 07 лютого 2020 року, висновку експерта № 6651 від 30 січня 2020 року, ПрАТ СК «Теком» була сплачена за заявою страхувальника сума страхового відшкодування в розмірі 88 675,21 грн.

Згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія автомобіля марки «Skoda», реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ «СК «АСКО-Донбас Північний» на підставі полісу ЕР/139490780, яка сплатила позивачу суму матеріального збитку з урахуванням зносу (відповідно до статті 29 Закону) в розмірі 36 157,20 грн.

Таким чином, на теперішній час невідшкодована сума страхового відшкодування становить 52 518,01 грн (88 675,21 грн - 36 157,20 грн).

Ураховуючи викладене, позивач виклав вимогу про стягнення з відповідача на його користь матеріальної шкоди в розмірі 52 518,01 грн, а також сплаченого судового збору в розмірі 2 481,00 грн.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 09 травня 2023 року позовні вимоги ПрАТ СК «Теком» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ СК «Теком» матеріальну шкоду в розмірі 40 083,56 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, виклав вимогу про скасування рішення та ухвалення нового про задоволення позову.

В обґрунтування скарги відповідач посилається на те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про існування правових підстав для стягнення з нього вартості відновлювального ремонту, яку було перераховано ОСОБА_2 ПрАТ СК «Теком». Встановивши, що для відновлення автомобіля, окремі вузли та деталі підлягали заміні, суд дійшов помилкового висновку про визначення збитків у розмірі, який необхідний для повного відновлення пошкодженого автомобіля. Крім того, судом не враховано висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/19288/14-ц згідно яких, суд повинен був встановити, чи здійснив власник автомобіля ремонт пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу. Також суд помилково встановив обставини фактичного проведення ремонту транспортного засобу, однак доказів понесення витрат на такий ремонт позивач, чи власник транспортного засобу, не надав.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач заперечує проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просив її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Приморського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2020 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП і притягнутий до адміністративної відповідальності. Цією постановою встановлено, що 27 грудня 2019 року у місті Одеса відбулася ДТП, в результаті якої водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Skoda», реєстраційний номер НОМЕР_1 допустив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , внаслідок чого автомобіль останнього одержав механічні пошкодження.

Постанова суду набрала законної сили 17 березня 2020 року.

Положеннями частини шостої статті 82 ЦПК України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Станом на дату ДТП (27 грудня 2019 року) автомобіль марки «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_2 був застрахований у ПрАТ СК «Теком» за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу № 018-19 Д/Т/АТ від 31 січня 2019 року.

28 грудня 2018 року ОСОБА_2 як власник пошкодженого транспортного засобу марки «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_2 звернувся до ПрАТ СК «Теком» з заявою про настання страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу та з заявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно висновку експерта № 6651 від 30 січня 2020 року вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок ДТП, яка сталася 27 грудня 2019 року становить 111 344,01 грн, а вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок ДТП, яка сталася 27 грудня 2019 року 48 588,65 грн.

Відповідно до вищевказаного договору страхування, висновку експерта № 6651 від 30 січня 2020 року, страхового акту № 146 від 07 лютого 2020 року, ПрАТ СК «Теком» сплатило страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 88 675,21 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 774 від 19 лютого 2020 року.

Цивільно-правова відповідальність відповідача як водія транспортного засобу марки «Skoda», реєстраційний номер НОМЕР_1 на дату ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «АСКО-Донбас Північний», поліс ЕР/139490780.

Відповідно до платіжного доручення ПрАТ «СК «АСКО-Донбас Північний» сплатило ПрАТ СК «Теком» суму страхового відшкодування згідно з заявою № 140/20, страхового акту № 2557/19 ГО від 15 травня 2020 року 36 157,20 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено належними та допустимими доказами розмір страхового відшкодування, яке було виплачено власнику пошкодженого автомобіля під час ДТП, внаслідок винних дій відповідача, а тому ОСОБА_1 у відповідності до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України, як винна особа у ДТП, у порядку суброгації зобов`язаний відшкодувати суму фактичних витрат ПрАТ СК «Теком» за договором страхування в розмірі 40 083,56 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

За змістом пункту 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

За приписами статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Водночас норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

За змістом статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», покладено на страховика (винної особи) у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, визначено згідно зі статтею 1194 ЦК України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Так, згідно зі статтею 29 і пунктом 32.7 статті 32 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

За змістом пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, відновлювальний ремонт (або ремонт) це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

У постанові Верховного Суду від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17 з урахуванням викладених норм зазначено, що якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу, та за мінусом франшизи.

Зазначені висновки викладені Верховним Судом у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 910/4790/19.

Встановивши, що позивачем доведено належними та допустимими доказами розмір страхового відшкодування, яке було виплачено власнику пошкодженого автомобіля під час ДТП, внаслідок винних дій відповідача, а також з урахуванням того, що ПрАТ «СК «АСКО-Донбас Північний», у якій була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, виплатило у межах ліміту страхового відшкодування 36 157,20 грн, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про наявність підстав для задоволення позовних вимог ПрАТ СК «Теком» про відшкодування шкоди.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про існування правових підстав для стягнення з відповідача вартості відновлювального ремонту, яку було перераховано ОСОБА_2 ПрАТ СК «Теком», суд апеляційної інстанції не приймає до уваги як безпідставні.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Тобто, винна особа, в даному випадку ОСОБА_1 , зобов`язаний відшкодувати розмір збитків, який визначається у відповідності до реальної вартості втраченого майна. Ця реальна вартість визначена висновком експерта № 6651 від 30 січня 2020 року. Ні позивач ні страхувальник не повинні доводити та підтверджувати факт здійснення ремонту, оскільки відповідач зобов`язаний відшкодувати понесені, внаслідок його дій збитки.

Порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, визначено у статті 1194 ЦК України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про стягнення з відповідача 40 083,56 грн (88 672,21 грн (страхове відшкодування сплачене позивачем страхувальнику) - 48 588,65 грн (вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок ДТП 27 грудня 2019 року)).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/19288/14-ц, не встановив чи здійснив власник автомобіля ремонт пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу, є безпідставними.

У постанові Верховного Суду 30 жовтня 2019 року у справі № 753/19288/14-ц встановлені фактичні обставини справи мають інший характер та суттєво відрізняються від обставин, встановлених в оскаржуваному рішенні, тобто правові підстави визначення розрахунку суми, яка підлягає відшкодуванню у цій постанові не можуть бути використані для здійснення цього розрахунку у оскаржуваному рішенні.

Суд першої інстанції, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, обґрунтовано дійшов висновку про те, що розмір збитків у разі не проведення ремонту пошкодженого транспортного засобу визначається як вартість матеріалів і робіт, необхідних для його відновлення в майбутньому, тобто виходив з фактичної суми відновлювального ремонту, встановленої висновком експерта № 6651 від 30 січня 2020 року.

Отже, твердження апелянта про те, що суд першої інстанції повинен був встановити чи здійснив власник автомобіля ремонт пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу є необґрунтованим та не передбачено нормами чинного законодавства та умовами укладеного між страховиком та страхувальником договору страхування.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновку суду першої інстанції, обґрунтовано викладеного у мотивувальній частині судового рішення, а зводяться до оцінки розміру шкоди, висновку експертного дослідження. Проте інших доказів, які б спростовували це дослідження, ОСОБА_1 не надав.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судові рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 09 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 17 жовтня 2023 року.

Судді: