Провадження № 22-ц/801/2047/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 рокуСправа № 127/12167/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Берегового О. Ю., Сопруна В. В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 липня 2023 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

Рішення ухвалила суддя Ан О. В.,

Рішення ухвалено без повідомлення сторін у м. Вінниця

Повний текст рішення складено 17 липня 2023 року,

Встановив:

У квітні 2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 09 березня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримати банківські послуги, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву б/н. Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Позичальник, отримавши кредитні кошти порушив договірні зобов`язання щодо строків повернення кредиту, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість у розмірі 38 836,04 грн. станом 21 березня 2023 року, яка в добровільному порядку не погашається.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, станом на 21 березня 2023 року ОСОБА_1 має заборгованість за договором № б/н від 09 березня 2011 року у розмірі 38 836,04 грн., яка складається із: 31 842,45 грн. заборгованість за кредитом; 6993,59 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, які позивач і просив стягнути на свою користь з відповідача.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 липня 2023 року позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 09 березня 2011 року в розмірі 31 842,45 грн., станом на 21 березня 2023 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 2023,56 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами в розмірі 6993,59 грн. та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі і стягнути з відповідача судові витрати. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Зазначив, що не погоджується з рішенням суду в оскаржуваній частині, оскільки в цій частині рішення прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції не звернув увагу на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем та містить інформацію, щодо істотних умов договору. В довідці про умови кредитування зазначена відсоткова ставка 2,5% в місяць, а тому, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.

Відповідач ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не надав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині вимог, у задоволені яких відмовлено, тому, з огляду на положення ст. 367 ЦПК України, в іншій його частині апеляційним судом не перевіряється.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду в оскаржуваній частині цим вимогам не відповідає, тому апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 09 березня 2011 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву, у якій підтвердив, що згоден з тим, що дана заява разом із пам`яткою клієнта, умовами і правилами надання банківських послуг та тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг (а. с. 21).

Згідно наданого розрахунку заборгованості за ОСОБА_1 рахується заборгованість за кредитним договором № б/н від 09 березня 2011 року у сумі 38 836,04 грн., яка включає в собі: 31 842,45 грн. заборгованість за кредитом; 6993,59 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом (а. с. 4-18).

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ім`я ОСОБА_1 (договір б/н), встановлено на картковий рахунок № НОМЕР_1 кредитний ліміт у розмірі 1000,00 грн., який протягом 2011-2022 років змінювався, максимальний ліміт був встановлений 18 грудня 2017 року і становив 35 000,00 грн. (а. с. 19).

З довідки про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна», яку власноручно підписав ОСОБА_1 , вбачається, що сторонами погоджено базову відсоткову ставку в місяць 2,5%, а також нарахування штрафів і пені (а. с. 22).

Згідно виписки за договором № б/н за період 23 лютого 2011 року по 24 березня 2023 року ОСОБА_2 користувався наданим кредитом зокрема розраховувався за послуги та товари, здійснював перекази коштів; баланс на кінець періоду : - 38 836,04 грн. (а. с. 62-83).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що у анкеті-заяві відсутні домовленості сторін про сплату відсотків, а подані банком Витяг з Умов та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. За таких підстав суд у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» відсотків, відмовив.

Апеляційний суд вважає помилковим такий висновок суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

З доказів, наданих позивачем на підтвердження позовних вимог, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором № б/н від 09 березня 2011 року, з умовами якого він погодився, підписавши анкету-заяву.

Відповідно до Постанови Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/564/18, доказами які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Поставою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписка з особового рахунку клієнта є первинним документом та підтвердженням виконаних за день операцій.

Аналогічна за змістом норма закріплена у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

АТ КБ «ПриватБанк», звертаючись до суду з позовом, надало анкету-заяву від 09 березня 2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приват Банк», підписану ОСОБА_1 ; довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка універсальна», 55 днів пільгового періоду, підписану ОСОБА_1 ; паспорт споживчого кредиту; Умови та Правила надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приват Банк», затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256; виписку про рух коштів по рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 , розрахунок заборгованості, з яких слідує, що відповідач активно користувався кредитними коштами та частково погашав заборгованість, а тому є достатні підстави для висновку про доведеність факту отримання та використання відповідачем встановленого кредитного ліміту та про те, що сторони в письмовому вигляді погодили розмір відсотків.

Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 478/300/19 зауважив, що під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі, приймання майна для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину.

Апеляційний суд вважає, що позивачем повністю доведено належними та допустимими доказами позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту та заборгованості за нарахованими відсотками.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному у ст. 13 ЦПК України саме відповідач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами, визначає докази, якими підтверджуються його заперечення проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Правом на подання відзиву на позовну заяву, у якому ОСОБА_1 міг би викласти свої заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими він не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права, не скористався. Відповідачем не оспорювався факт отримання ним кредитних коштів, а також розмір заборгованості. Відтак, підстав у суду першої інстанції застосовувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, не було, як і не було підстав вважати, що відповідач не був ознайомлений з умовами кредитування, у тому числі і з розміром відсоткової ставки.

При цьому на підтвердження своїх вимог АТ КБ «ПриватБанк» надало довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна», 55 днів пільгового періоду», яка містить підпис позичальника (а. с. 22).

Судом першої інстанції не досліджено поданого стороною доказу та не зазначено правових аргументів на його спростування, не перевірено належним тих обставин, що у вищевказаній довідці про умови кредитування встановлено, зокрема базову місячну процентну ставку (2,5 %) та штрафи (500 грн + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом), а тому помилково відмовлено у задоволенні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення про стягнення заборгованості за процентами та штрафами.

Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 вказав, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, завлений стороною позивача, тому висновки суду про недоведеність вимог у частині розміру заборгованості є необґрунтованими.

За тих обставин, що кредитні кошти використовувались відповідачем під час здійснення операцій з використанням відповідної банківської картки, з умовами щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами він погодився, проте фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернув, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню, а саме, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 6993,59 грн., з прийняттям в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог.

Частиною 1, 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За таких обставин, у зв`язку з задоволенням позовних вимог та задоволенням вимог апеляційної скарги, відповідно до положень ст. 141, п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог, вважає за необхідне збільшити розмір судового збору, стягнутого з відповідача на користь позивача за подачу останнім позовної заяви з 2023,56 грн. до 2684,00 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 305,17 грн., сплачений за подачу апеляційної скарги.

Відповідно до положень пункту 1 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 липня 2023 року в частині відмови у стягненні заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 6993,59 грн. скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким таку позовну вимогу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 6993,59 грн.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 липня 2023 року в частині стягнення судових витрат змінити, збільшити розмір стягнутого з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» судового збору, сплаченого за подачу позовної заяви з 2023,56 грн. до 2 684,00 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір за подання апеляційної скарги розмірі 305,17 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіО. Ю. Береговий
В. В. Сопрун