ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/5771/22 Номер провадження 22-ц/814/3796/23Головуючий у 1-й інстанції Черняєва Т.М. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Чемерис А.К.

розглянувши в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 травня 2023 року, ухвалене суддею Черняєвою Т.М., повний текст рішення складено 19 травня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «ПриватБанк» про стягнення незаконно списаних грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

06 липня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення незаконно списаних грошових коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті відповідача, позивачем було отримано кредитну картку № НОМЕР_1 з встановленим кредитним лімітом 37 000 грн., шляхом заповнення заяви у електронному вигляді. 28.06.2022 року внаслідок шахрайських дій невідомої особи із вказаної картки було списано 30 023,02 грн. Того ж дня, ОСОБА_1 звернулася до із заявою до правоохоронних органів та 01.07.2022 року було внесено відомості до ЄРДР за №0001254 за фактом таємного викрадення грошових коштів на суму 30 023,02 грн. з банківської картки № НОМЕР_1 , належної позивачу. Також, 28.06.2022 року ОСОБА_1 звернулася до відділення АТ КБ «ПриватБанк», в якому обслуговується, із заявою-вимогою щодо повернення списаних грошових коштів та 29.06.2022 року, отримала відмову у задоволенні вказаної заяви, тому вона вимушена звернутися до суду за захистом її порушених прав.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15 травня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення незаконно списаних грошових коштів - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що саме на позивача покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком в результаті використання клієнтом паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення. Фінансова операція з переказу коштів була здійснена 28.06.2022 року через Приват24, тобто особі, ініціатору платежів, було достовірно відомо логін та пароль входу до Приват24. Без розголошення або втрати користувачем інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, таких як логін та пароль входу до Приват24, не можливо вчинення вказаної фінансової операції. Вчинення оспорюваних фінансових операцій шляхом несанкціонованого доступу до Приват24 позивача не підтверджено жодними доказами. Позивач звернулася до банку 28.06.2022 року лише після проведення оспорюваної платіжної операції, тому, відповідно, банк не повинен нести відповідальність за фінансові операції, що були вчинені до такого повідомлення. Таким чином, суду не надано належних доказів на підтвердження того, що з кредитної картки позивача ОСОБА_1 здійснено незаконне списання грошових коштів з вини відповідача, тому підстави для повернення списаної із рахунку грошової суми у розмірі 30 023,02 грн. відсутні, а отже, позов задоволенню не підлягає.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено принцип рівності сторін у цивільному процесі та надано необґрунтовані привілеї відповідачу. Аргументи позивача не були судом першої інстанції почуті, оскільки судом в оскаржуваному рішенні всупереч ст. 263 ЦПК України не були враховані правові висновки, викладені в постановах ВС щодо спірних правовідносин, на які вона неодноразово акцентувала увагу. Посилаючись на постанову Верховного Суду України від 13.12.2015 року у справі №6-71цс15 та постанову Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №537/3312/16-ц. Зазначає, що тягар доведення факту передачі банківської картки та /або повідомлення ПІН-коду власником рахунку іншій особі належить саме банку. Такий факт не може доводитись абстрактними умовиводами (припущеннями). Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Звертає увагу на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 08.02.2018 року (справа №552/2819/16-ц) та від 26.08.2020 року (справа №766/19614/18). Крім того зазначає, що у листі-відповіді НБУ зазначено, що фінансова операція не була підтверджені «3D Secure паролем», тобто списання коштів з карткового рахунку відбулося без електронної ідентифікації електронного платіжного засобу і його користувача. У матеріалах справи відсутні докази того, що банк повідомив ОСОБА_1 про здійснювані платіжні операції з коштами на її рахунку, не здійснив фіксацію повідомлення позивача про оспорювані нею платіжні операції, не здійснив належної перевірки повідомлених нею фактів та не надав доказів направлення СМС-повідомлень з динамічними паролями на повідомлений нею номер телефону, а також доказів передачі ОСОБА_1 іншим особам чи втрати інформації, яка дає змогу здійснювати платежі з використанням інтернет-банкінгу «Приват24», також відповідач не провів службове розслідування вказаного факту незаконної транзакції відповідно до звернення позивача від 28.06.2022 року всупереч постанови НБУ №705 від 05.11.2014 року.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що згідно анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 01.07.2021 року ОСОБА_1 приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг (а.с .25-35) та користувалася кредитною карткою № НОМЕР_1 , що не заперечується сторонами.

Даною анкетою-заявою сторони погодили угоду про використання простого електронного підпису, відповідно до якої банк та клієнт узгодили при наданні банком будь-яких послуг клієнту, у тому числі, але не виключно, послуг з переказу коштів, укладення між сторонами кредитних договорів та будь-яких інших правочинів використання простого електронного підпису. Сторони визнають правочин у вигляді електронних документів із виконанням зазначених простих електронних підписів дійсними та обов`язковими для сторін, такими, що не потребують додаткового підтвердження. При здійсненні будь-якої операції та правочинів між сторонами за допомогою ОТР-паролю як простого електронного підпису сторони домовилися вважати, що він однозначно ідентифікує особу клієнта та є логічно пов`язаний із електронними даними про будь-яку операцію або правочин виключно за умови, якщо введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу або сайту банку цифрової послідовності, яка повністю ідентична надісланому банком ОТР-паролю на фінансовий номер телефона клієнта НОМЕР_2 . Сторони узгодили, що банк самостійно приймає рішення про застосування того чи іншого виду електронного підпису (а.с. 121).

Також, 01.07.2021 року ОСОБА_1 підписала Заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг та паспорт споживчого кредиту, які разом становлять Договір банківського рахунка, прийняла всі права та обов`язки, встановлені цим договором та зобов`язалася їх належним чином виконувати.

Підписанням даного документа сторони погодили істотні умови договору за користування кредитною картою, у тому числі, на основі умови кредитування (тип кредиту, суму кредитного ліміту, строк кредитування, мету отримання кредиту, спосіб та строк надання кредиту, тощо), погодили інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту, порядок повернення кредиту та погодили наслідки прострочення виконання та /або невиконання зобов`язань за договором, у тому числі, щодо права банку нараховувати пеню та застосування підвищеної процентної ставки у разі невиконання зобов`язання, тощо.

Також, підписанням заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг від 01.07.2021 року ОСОБА_1 ще раз засвідчила погодження угоди про використання простого електронного підпису, а також умови та правила надання банківських послуг на дату приєднання та підписання їх клієнтом ОСОБА_1 і тарифи.

Підписавши вищевказані документи, 01.07.2021 року ОСОБА_1 отримала кредитну карту № НОМЕР_1 , що не заперечується сторонами.

01.07.2021 року на вищевказану карту встановлено кредитний ліміт у розмірі 37 000,00 грн.

07.09.2022 року кредитний ліміт зменшено до 32 582,98 грн.

Відповідно до умов і правил надання банківських послуг, фінансовий номер телефону клієнта - це номер мобільного телефону, який зазначений і підтверджений клієнтом, як номер телефону, за допомогою якого можуть проводитися фінансові операції. Підтверджується клієнтом під час активації продукту за допомогою ПОС-терміналу у відділенні банку, в банкоматі, терміналі самообслуговування з підтвердженням ПІН-коду картки і смс-паролем, а також Приват24 (у разі зміни логіна користувача). Для уникнення неправомірних операцій з рахунками клієнт зобов`язаний не залишати без нагляду телефон/пристрій, який використовується для підключення фінансового номера телефону клієнта та/або доступу до програмних комплексів банку. У разі втрати клієнтом фінансового номеру телефону, підозрі доступу третіх осіб до фінансового номера телефону та інших неправомірних дій третіх осіб з фінансовим номером телефону, клієнт зобов`язаний негайно повідомити про це банк в будь-якому із доступних каналів: 3700, чат-онлайн, відділення банку. На підставі звернення клієнта про зазначений факт банк знімає із номера телефону клієнта ознаку «фінансовий» та блокує, а акаунт клієнта у системі Приват24, з метою уникнення можливих шахрайських операцій з рахунками клієнта.

Фінансовий номер телефону клієнта банку ОСОБА_1 НОМЕР_2 не змінювався клієнтом протягом користування банківськими послугами у АТ КБ «ПриватБанк», у тому числі, на дату 28.06.2022 року, який, у свою чергу, є логіном входу до Інтернет банкінгу Приват24. Будь-яких повідомлень про втрату доступу до фінансового номеру телефону чи/або заволодіння ним третіми особами від клієнта ОСОБА_1 до 16 год. 28.06.2022 року не надходило до АТ КБ «ПриватБанк».

Пунктом 2.3.1.2.1. Умов і правил надання банківських послуг (далі - Умови), які розміщені на офіційному сайті privatbank.ua/terms/ у мережі Інтернет і є невід`ємною частиною договору банківського обслуговування, встановлено, що система Приват24, в т.ч., мобільна версія призначена для управління банківськими рахунками клієнта банку цілодобово у режимі реального часу через мережу Інтернет.

Відповідно до п.2.3.1.2.2. Умов, всі операції здійснюються на підставі платіжних інструкцій, наданих клієнтом через Приват24.

Згідно п.2.3.1.2.9.1. Умов, під час використання системи Приват24 клієнт банку зобов`язаний дотримувати всіх вимог безпеки оброблення платіжних інструкцій, встановлених законодавством та Умовами і правилами.

Відповідно до п.2.3.1.2.10.1. Умов, банк зобов`язаний прийняти до виконання платіжні інструкції, оформлені і підтверджені належним чином. Платіжна інструкція вважається переданою клієнтом і прийнятою банком до виконання, якщо клієнт:

- для доступу у систему ввів правильні логін (фінансовий номер телефону) і пароль;

- підтвердив вхід у систему через додаткову перевірку клієнта будь-яким шляхом;

- підписав платіжну інструкцію шляхом введення одноразового паролю ОТР та/або шляхом зчитування QR коду та/або перевіркою ПІН-коду платіжної картки та/або шляхом IVR дзвінка та/або дзвінка оператора ОКЦ на фінансовий номер телефону.

Згідно цього ж пункту Умов, клієнт банку несе повну відповідальність за всі платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу та/або за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, якщо його дії чи бездіяльність призвели до втрати платіжного інструменту або індивідуальної облікової інформації, розголошення ПІНу/індивідуальної облікової інформації або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжну операцію з використанням платіжного інструменту.

Крім того, банком здійснено попередження клієнтів про щодо заходів безпеки при використанні банківських продуктів на офіційному сайті за посиланням privatbank.ua/safeness та надано повну та детальну інформацію, як уберегти себе від шахраїв.

Посилання на перелічені норми також містяться у листі-відповіді Національного банку України від 23.01.2023 року №14-0004/5015, направленому на адресу ОСОБА_1 (а.с. 172-174).

Щодо фінансових операцій, які були здійснені 28.06.2022 року на кредитній картці № НОМЕР_1 , суд першої інстанції зазначив наступне.

28.06.2022 року через додаток Приват24 було здійснено грошовий переказ із картки ОСОБА_1 № НОМЕР_1 на картку № НОМЕР_3 у розмірі 30 023,02 грн. Отримувач ОСОБА_2 . Призначення платежу: переказ власних коштів для поповнення картки № НОМЕР_3 .

Для проведення платіжних операцій через додаток Приват24, клієнт (чи інша особа від її імені) здійснила вхід до Приват24, який виконано у результаті правильного введення логіну (фінансовий номер клієнта) +8099-73-01-756 та паролю від Приват24, який відомий виключно лише клієнту, без введення якого не можливо ввійти у систему Приват24 і здійснила платіжні операції по рахунках.

Отже, фінансова операція 28.06.2022 року, здійснена через Приват24, була проведена у результаті того, що особі, ініціатору платежів, було достовірно відомо логін та пароль входу до Приват24 . Без розголошення або втрати користувачем інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, таких як логін та пароль входу до ІНФОРМАЦІЯ_1 не можливо вчинення вказаної фінансової операції.

Вчинення оспорюваних фінансових операцій шляхом несанкціонованого доступу до Приват24 позивача не підтверджено жодними доказами.

Позивач звернулася до банку 28.06.2022 року лише після проведення оспорюваної платіжної операції, тому, відповідно, банк не повинен нести відповідальність за фінансові операції, що були вчинені до такого повідомлення.

Доводи ОСОБА_1 про те, що вхід в додаток Приват24 було здійснено через браузер Mozilla на телефоні з операційною системою Android, а вона має телефон із операційною системою іOC, то ці доводи не прийняті судом першої інстанції як доказ незаконного переказу коштів, оскільки позивач не має обмежень щодо використання додатку Приват24 на кількох пристроях і банк не брав на себе обов`язку це контролювати.

Відповідно до п.1.6., 1.7. постанови НБУ №22 від 21.01.2004 року банк здійснює розрахунково-касове обслуговування своїх клієнтів на підставі відповідних договорів і своїх внутрішніх правил здійснення безготівкових розрахунків.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що розміщені на банківських рахунках.

Пунктами 1 розділу VI Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням» (далі - Положення), затвердженого постановою Правління Національного банку України 05.11.2014 року №705, встановлено, що користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Пунктом 9 розділу Х даного Положення передбачено, що контроль за рухом і цільовим використанням коштів за рахунками користувачів з використанням електронних платіжних засобів здійснюється власниками цих рахунків. Пунктом 6 розділу VI Положення визначено, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову, за загальними правилами процесуального закону, покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлення вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх не спростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції визнав, що суду не надано належних доказів на підтвердження того, що з кредитної картки позивачки ОСОБА_1 здійснено незаконне списання грошових коштів із вини відповідача, тому підстави для повернення списаної із рахунку грошової суми у розмірі 30 023,02 грн. відсутні, а отже, позов задоволенню не підлягає.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В силу ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненнями чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Відповідно до частин сьомої-дев`ятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 705 від 5 листопада 2014 року (далі - Положення № 705 від 5 листопада 2014 року), емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17) від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц (провадження № 61-30583св18) та від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19 (провадження № 61-1035св21).

Встановивши, що списання коштів з карткового рахунку позивача відбулося шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів Internet Banking Приват-24, вхід до якого був здійснений під авторизацією Таран В.М., в результаті введення правильного логіну та паролю від Приват24, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано факт не надання банком результатів службового розслідування, а також щодо неприйняття доказів наданих позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, колегія суддів відхиляє, оскільки такі доводи не спростовують висновків суду про авторизацію в системі Internet Banking Приват-24 ОСОБА_1 шляхом введення правильного логіну та паролю від Приват24, які дають змогу ініціювати платіжні операції, що відповідає п.2.3.1.2.10.1. Умов і правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк».

Доводи апеляційної скарги про те, що фінансова операція, яка полягала у переказі коштів з картки на картку не була підтверджена «3D Secure паролем», то такі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки «3D Secure пароль» є додатковим методом ідентифікації клієнта для онлайн-транзакцій за кредитними картками, ця технологія не є обов`язковою і застосовується лише, якщо карта підключена до 3D Secure. При цьому, вказана фінансова операція 28.06.2022 року була проведена через систему Приват24 після належної перевірки клієнта при вході у Приват24 та введені фінансового номеру телефону і пароля.

Щодо доводів апеляційної скарги про не врахування судом першої інстанції висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 13.05.2015 року у справі №6-71цс15, то в цій частині колегія суддів звертає увагу, що Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, яке затверджено постановою Правління Національного банку України від 30.04.2010 року №223, щодо норм якого Верховний Суд України виклав правовий висновок, втратило чинність 12.11.2014 року.

З врахуванням викладеного, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки вони не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову та зводяться до викладення обставин справи з наданням особистих коментарів та тлумачень норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях, власному тлумаченні і розумінні стороною позивача спірних правовідносин, вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України як підстави для скасування рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

РішенняОктябрського районного суду м. Полтави від 15 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2023 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов