Ухвала

13 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 235/2086/21

провадження № 61-14513 ск 23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 червня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

1. У березні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив розірвати шлюб між ним та ОСОБА_1 ,зареєстрований 15 жовтня 2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у місті Донецьк, актовий запис № 812.

2. Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 червня 2021 року позов задоволено. Постановлено розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_3 ), зареєстрований 15 жовтня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у місті Донецьку Донецької області, актовий запис № 812, після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище ОСОБА_3 .

3. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 червня 2021 року - без змін.

4. У жовтні 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , подана засобами поштового зв`язку 06 жовтня 2023 року, на заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 червня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2023 року, в якій скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення і закрити провадження у справі у зв`язку зі смертю позивача.

5. Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення, ухвалені в малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

6. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

7. Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

8. Пунктом 4 частини шостої статті 19 ЦПК України встановлено, що малозначними справами є справи про розірвання шлюбу.

9. Оскільки предметом позову в цій справі є розірвання шлюбу, то вона є малозначною в силу вимог закону.

10. Касаційна скарга містить посилання на підпункти «б», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відповідно до яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у випадках, якщо: особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

11. Необхідність розгляду справи в касаційному порядку скаржник мотивувала тим, що в неї відсутній інший законний спосіб відновити її порушене право на справедливий суд, шляхом отримання доступу до суду та реалізації своїх процесуальних прав. Справа має для неї виняткове значення, оскільки під час розгляду справи місцевим судом було допущено порушення її фундаментального права, вираженого в доступі до суду та правосуддя.

12. Посилання скаржника на те, що вона позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями, при розгляді іншої справи, є безпідставним, оскільки касаційна скарга не містить інформації про те, при розгляді якої саме іншої справи (відсутні відомості про унікальний номер справи, сторін і стадію розгляду такої справи судом) вона позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями в цій справі, а також не зазначила, які саме обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями, їх необхідно спростувати. Тому формальне посилання скаржника на відсутність такої можливості не дає підстав для висновку про подання касаційної скарги на підставі підпункту б) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

13. Оцінка судом «винятковості справи» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Тому особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин в такій скарзі.

14. Доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки незгода скаржника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення для скаржника, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є. Посилаючись на позбавлення її права на доступ до суду та можливості реалізувати свої процесуальні права у зв`язку з ухваленням місцевим судом заочного рішення, скаржник не пояснила, які порушення залишилися неусунутими після апеляційного перегляду справи, який було здійснено за її участю (та за її апеляційною скаргою), зокрема: які заяви по суті справи чи заяви з процесуальних питань, що не були подані до суду першої інстанції, скаржнику не вдалося подати до апеляційного суду та з якої причини. Крім цього, заочне рішення в цій справі не позбавляло скаржника заявити окремі позови про стягнення аліментів, розподіл майна подружжя чи визначення місця проживання дитини, тому її посилання на обмеження цього права також є безпідставним.

15. В резолютивній частині оскаржуваної постанови Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2023 року скаржнику було роз`яснено, що зазначене судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

16. Верховний Суд зауважує, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

17. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала на те, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

18. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

19. Оскарження в суді третьої інстанції має відбуватися щодо справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, що забезпечує ефективність касаційного провадження.

20. Зазначене відповідає і Рекомендаціям № В (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

21. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка, відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України є джерелом права, умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

22. Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

23. Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

24. Враховуючи наведене, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

25. Крім цього, Верховний Суд звертає увагу на те, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

26. За таких обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 389-392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389 та 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 червня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2023 року.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді /підпис/ В. В. Пророк

/підпис/ І. В. Литвиненко

/підпис/ Є. В. Петров