РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року м. Мукачево Справа 303/7053/23

2/303/1090/23

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі: головуючого - судді Кость В.В.,

секретар судового засідання Станкович К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Мукачево цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Мукачівської міської ради

про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1 (надалі - Квартира), стосовно якої 11 жовтня 1989 року видано ордер серії ГЖ за № 005382 на ім`я її чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про те, що її чоловік отримав Квартиру, пайові внески за яку було виплачено повністю у сумі 14637 рублів. Кінцевий розрахунок проведено 24 лютого 1992 року. В силу чинного на той час законодавства, член житлово-будівельного кооперативу, який вніс пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набув право власності на таку квартиру. На момент набуття права власності чоловіком позивачки на кооперативну Квартиру у 1992 році, законодавством не була передбачена видача свідоцтва на право власності на кооперативну квартиру чи обов`язкова державна реєстрація права власності. Наразі позивач не може отримати в нотаріальному порядку свідоцтво про право на спадщину, хоча і є єдиною спадкоємицею, у зв`язку з чим, вимушена звернутися до суду з вказаним позовом.

Нормативно-правовою підставою для задоволення позовних вимог зазначені положення ст.ст. 321, 384, 392, 1212, 1218, 1268 Цивільного кодексу України, ст. 15 Закону України «Про власність».

На підставі ухвали суду від 1 серпня 2023 року було відкрито провадження по справі.

Уповноважений представник відповідача подала відзив на позовну заяву, в якому просила у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що на день смерті чоловіка позивача у Квартирі з ним проживали дружина та донька, а тому позов, на її думку пред`явлено до неналежного відповідача. Оскільки, позивач не заявила клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовити у задоволенні позову.

В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, натомість представник позивача подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують та просять їх задоволити.

Уповноважений представник відповідача у судове засідання не з`явився.

Дослідивши матеріали справи, суд констатує наступне.

1. Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з того, що згідно із частиною першою ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Матеріали справи свідчать про те, що предметом судового розгляду справи є аналіз спірних правовідносин щодо права на Квартиру.

2. В контексті хронології існуванням спірних правовідносин суд наводить наступні обставини справи.

Відповідно до наявного в матеріалах справи свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 17.05.1980 року було укладено шлюб.

На підставі ордеру від 11.10.1989 №005382 серії ГЖ ОСОБА_4 була надана у користування Квартира.

Згідно з даними довідки від 26.09.2014 року №127 виданої житлово-будівельним кооперативом «Романтик», пайові внески на квартиру ОСОБА_2 було виплачено повністю 24 лютого 1992 року (а.с.10).

Як вбачається із інформаційної довідки від 12.08.2022 року №409 , яка видана КП «Мукачівське МБТІ та ЕО», Квартира на праві приватної власності не зареєстрована.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 11 травня 2021 року).

На підставі постанови приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Кравченко О.І. від 28.12.2022 №39/02-14, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та даних про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

У зазначеній постанові також міститься інформація про те, що доньки спадкодавця ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відмовилися від прийняття спадщини.

3. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, у контексті з доводами та запереченнями учасників справи, суд враховує наступні норми права та наводить мотиви їх застосування.

Частинами першою, другою та четвертою ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно із частинами першою та третьою статті 15 Закону України «Про власність» № 697-ХІІ від 07 лютого 1991 року, який діяв до набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції 2003 року, член житлового-житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває право власності на це майно; громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом.

Відповіно до частини третьої ст. 384 Цивільного кодексу України, у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтями 1218, 1222 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

За статтею 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 1, ч. 5 статті 1268 Цивільного кодексу України).

Також суд приймає до уваги те, що Квартира передана чоловіку позивача на підставі ордеру, видного 11.10.1989 року, а повна оплата проведена в 24 лютого 1992 року.

По відношенню до наведених фактичних обставин слід зазначити, що відповідно до частини третьої ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Таким чином, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності Закону, визнаються дійсними, якщо на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Враховуючи викладене, на момент набуття права власності ОСОБА_2 на кооперативну Квартиру, законодавством не було передбачено видачі свідоцтва про право власності на кооперативну квартиру, а також обов`язкової державної реєстрація права власності на таку квартиру.

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Приймаючи до уваги фактичні обставини по справі на предмет їх відповідності вищевказаним нормам цивільного законодавства, суд приходить до висновку про наявність всіх законодавчих підстав для задоволення позовних вимог з огляду на доказово підтверджені обставини для визнання за позивачем (як спадкоємцем першої черги, що прийняла спадщину) права власності на Квартиру.

Крім того, судом встановлено, що хоч на день смерті у Квартирі зі спадкодавцем крім позивача були зареєстровані також їх діти, однак приватним нотаріусом Кравченко О.І. в порядку витребування доказів, було надано копію спадкової справи, в якій містяться заяви дітей спадкодавця - ОСОБА_5 (а.с. 31) та ОСОБА_6 (а.с. 46) про відмову від прийняття спадщини.

З огляду на наведене, правомірним є визначення позивачем у якості відповідача по справі Мукачівської міської ради, що узгоджується правовою позицією висловленою у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до якої при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Аналогічна правова позиція міститься і у постанові Верховного Суду від 10.11.2021 року по справі №759/19779/18.

Таким чином, позовні вимоги слід задоволити.

За результатами судового розгляду справи не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав, свобод та інтересів інших осіб, внаслідок ухвалення судом саме такого судового рішення.

При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі наведеного та керуючись статтями 8, 124, 129 Конституції України, статтями 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 141, 263-265, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.

2. Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1344,81 гривень покласти на позивача.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

6. Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

Представник позивача: ОСОБА_7 , м.Мукачево, вул. П. Мирного, 10

Відповідач: Мукачівська міська рада, м.Мукачево, пл. Духновича Олександра 2, .

Суддя В.В. Кость