Справа № 369/5107/23
Провадження № 2-о/369/241/23
РІШЕННЯ

Іменем України

23.10.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.

при секретарі Соловюк В.І.,

за участі

заявника ОСОБА_1

заінтересована особа ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , відділ ІНФОРМАЦІЯ_4 про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до районного суду з даною заявою. Свої вимоги обґрунтовував тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з 2008 року з ОСОБА_2 . Мають спільних неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , 2008 року народження, та ОСОБА_4 , 2014 року народження. Сімейне життя між ними не склалось та за рішенням суду їх шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишились проживати з їх матір`ю - ОСОБА_2 . Однак, за домовленістю між батьками, він, як батько, продовжує здійснювати їх утримання . Тобто, між ним та ОСОБА_2 було досягнено домовленості щодо утримання їх спільних дітей, тому вона не зверталась до суду з позовом про стягнення аліментів. У позасудовому порядку він не має можливості отримати документи, які підтверджують факт перебування на його утриманні дітей. Встановлення даного факту необхідно для подальшого оформлення та отримання військового квитка.

Просив суд встановити факт перебування на утриманні у ОСОБА_1 його дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 подану заяву підтримав та просив задоволити її у повному обсязі.

У судовому засіданні заінтересована особа ОСОБА_2 подану заяву підтримала. Суду пояснила, що дійсно після розірвання шлюбу колишній чоловік повністю утримує дітей, у них склались дружні відносини. ОСОБА_1 сплачує кошти на харчування, купує одяг, сплачує за їх навчання, лікування та відпочинок. Тому вона не зверталась з позовом про стягнення аліментів. Просила суд задоволити заяву.

У судове засідання заінтересована особа представник відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 не з`явивсь. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Ухвалу про відкриття, заяву з додатками направлено та отримано 14 червня 2023 року. На час розгляду справи будь-яких заяв, заперечень, клопотань від заінтересованої особи до суду не надходило.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Частиною 1 ст. 319 ЦПК України встановлено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що 11 березня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований у виконавчому комітеті Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 45.

Від шлюбу мають двох синів - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 червня 2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

З пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вбачається, що після розірвання шлюбу між ними склались дружні стосунки, діти залишились проживати разом з матір`ю, батько дітей повністю їх утримує матеріально. Жодних претензій за всі роки після розірвання шлюбу ОСОБА_2 до заявника не мала.

Звертаючись до суду з даною заявою, заявник зазначає, що встановлення даного юридичного факту необхідно останньому з метою отримання військового квитка.

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», військовому командуванню, зокрема і Державній прикордонній службі України, визначено завдання щодо запровадження та здійснення передбачених Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходів і повноважень, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. На період дії воєнного стану можуть обмежуватись конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені ст.ст. 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України.

Виїзд з України громадян України здійснюється з урахуванням вимог, передбачених Правилами перетинання державного кордону України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 з відповідними змінами (далі - Правила), та у відповідності із вимогами Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

За змістом п. 2-6 Правил категорії осіб, яким дозволяється виїзд за межі України, визначено частиною першою статті 23 Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Зокрема, абзацом четвертим ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено таку категорію, як жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.

Для перетину кордону на даній підставі необхідно надати підтверджуючі документи на утримання трьох і більше дітей віком до 18 років.

Підтвердженням того факту, що дитина знаходиться на утриманні одного із батьків або опікуна, є довідка, видана органом місцевого самоврядування через центр надання адміністративних послуг за місцем проживання заявника.

Порядок замовлення такої послуги та отримання запитуваної довідки врегульовано і у Єдиному державному порталі електронних послуг "Дія" функціонування якого визначається Положенням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України «Питання Єдиного державного веб-порталу електронних послуг та Єдиного державного порталу адміністративних послуг» від 4 грудня 2019 року №1137, доступ до якого є загальним та відкритим.

ОСОБА_1 не надав доказів звернення до відповідного органу місцевого самоврядування через центр надання адміністративних послуг за місцем проживання заявника з метою отримання вказаної довідки, відмови у видачі заявнику такої довідки, матеріали справи не містять.

Враховуючи, що спеціальним законодавством передбачено позасудовий порядок вирішення спірних питань, зокрема, визначено процедуру отримання документів, що посвідчують факт перебування дітей на утриманні одного із батьків, заява не підлягає задоволенню.

Також суд при вирішенні справи враховує, що за ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України).

Визначений у частині першій статті 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки згідно з частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При цьому суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: - згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; - чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Так, судом встановлено, що звертаючись до суду з даною заявою, заявник зазначає, що встановлення даного юридичного факту необхідно останньому з метою отримання військового квитка. На підтвердження перебування дітей на утриманні, заявником не надано жодного документу, лише надані пояснення матір`ю дітей.

Водночас, суд вказує на те, що відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом із додержанням загальних правил, встановлених цим кодексом, за винятком положень змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Тобто саме заявник в справах окремого провадження зобов`язаний надати суду докази, за якими він просить встановити юридичний факт.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що подружжя розлучилось, діти залишились проживати з матір`ю, даних щодо місця проживання дітей матеріали справи не містять.

Саме по собі пояснення, що батько дітей надає матеріальну допомогу не свідчить про повноту визначення чи перебуває особа на утриманні, дані про регулярність такої виплати, її обсяг, добровільність інших платежів на утримання дітей матеріали справи не містять, рішення про визначення місця проживання дітей разом з батьком у матеріалах справи також відсутнє.

Водночас, поняття утримання законодавчо не визначено і покладається на розсуд суду, за достатності доказів наданих заявником.

Крім того, статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено таку категорію, як жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років. Визначальним фактором є не батьківство, а саме утримання трьох і більше дітей.

За роз`ясненнями Держприкордонслужби, для перетину кордону на даній підставі необхідно надати підтверджуючі документи на утримання трьох і більше дітей віком до 18 років. Такими документами можуть бути свідоцтва про народження трьох і більше дітей або свідоцтво про реєстрацію шлюбу з матір`ю цих дітей та, відповідно, свідоцтва про народження цих дітей, або рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком, або рішення суду про розірвання шлюбу та рішення органу опіки та піклування про визначення місця проживання дітей з батьком, або посвідчення батька багатодітної сім`ї. Також слід врахувати, що якщо чоловік не проживає однією сім`єю зі своєю дитиною (дітьми), необхідно надати докази утримання такої дитини (дітей). Підтверджуючими документами можуть бути рішення суду про призначення аліментів на утримання дитини (дітей) та довідка з виконавчої служби про відсутність заборгованості по сплаті аліментів, розміру сплати таких аліментів тощо. Після чого, за умови подачі вказаних документів, заявник, в разі відмови у перетині кордону, вправі оскаржувати вказане рішення.

Пояснення ОСОБА_1 про необхідність отримання військового квитка і неможливість цього без рішення суду, суд оцінює критично. Так, заявник не надав суду доказів того, що відділом ІНФОРМАЦІЯ_4 було відмовлено йому в оформленні та видачі військового квитка без рішення суду про встановлення факту утримання дітей від першого шлюбу.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи, суд вказує на те, що доказів на підтвердження факту перебування дітей на утриманні заявника в матеріалах немає, і дані обставини також є підставою відмови у задоволенні заяви.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Згідно ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено Законом. Відтак, сплачений ОСОБА_1 при звернені до суду з заявою про встановлення факту судовий збір не відшкодовується за рахунок іншої сторони.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 229, 258, 259, 263-265, 268, 293-294, 315-319, 354, 355 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , відділ ІНФОРМАЦІЯ_4 про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 23 жовтня 2023 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ