Постанова

Іменем України

18 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 450/2150/13-ц

провадження № 61-9199св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (правонаступник після смерті ОСОБА_2 ),

відповідач - ОСОБА_3 (правонаступник після смерті ОСОБА_4 ),

третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Сагайдак Оксана Павлівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 грудня 2022 року у складі судді Мусієвського В. Є. та постанову Львівського апеляційного суду від 18 травня 2023 року у складі колегії суддів: Копняк С. М., Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст вимог заяви

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Сагайдак О. П., про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку.

Позовна заява мотивована тим, що з 12 лютого 2004 року вона була власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

Восени 2010 року до неї звернулася її племінниця - ОСОБА_4 з проханням зареєструвати її місце проживання у вказаному будинку, на що вона погодилася.

З метою реєстрації місця проживання ОСОБА_4 їй було надано низку документів, які вона підписала, не читаючи, з огляду на тривале стійке захворювання очей, у результаті якого майже втратила зір.

У 2012 році вона, маючи на меті подарувати ОСОБА_1 (який є її внуком) вказаний житловий будинок, звернулася до Бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) для виготовлення необхідних документів, де отримала відповідь про те, що вона не є власником вказаного майна, оскільки таке було продане нею за 143 297 грн ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 10 листопада 2010 року.

Зазначала, що вказані грошові кошти вона не отримувала. Вважала такий договір недійсним, оскільки він укладений внаслідок введення її в оману. Крім того, вона не мала можливості ознайомитися зі змістом договору, оскільки мала захворювання очей. Зміст договору оголошений (прочитаний вголос нотаріусом) не був. Відтак, укладення такого договору не відповідало її волевиявленню.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_2 просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 10 листопада 2010 року, укладений між нею та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сагайдак Оксаною Павлівною, зареєстрований в реєстрі за № 97.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 листопада 2016 року ОСОБА_1 залучено до участі у справі у якості правонаступника після смерті ОСОБА_2 .

Протокольною ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 серпня 2021 року ОСОБА_3 залучено до участі у справі у якості правонаступника після смерті ОСОБА_4 .

Зі справи вбачається, що тривалий розгляд справи пов`язаний, крім наведеного вище, також розглядом різних клопотань учасників справи, закриттям провадження у справі, зупиненням провадження у справі, призначенням відповідних судових експертиз, оскарження певних судових ухвал, тощо.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 грудня 2022 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 18 травня 2023 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судові рішення мотивовано тим, що позивачем не доведено наявності підстав для визнання договору купівлі-продажу від 10 листопада 2010 року недійсним, через його укладення під впливом обману.

Апеляційний суд послався на відповідну судову практику Верховного Суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2023 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить, оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій скасувати та направити справу на новий розгляд до районного суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не забезпечили повного та всебічного розгляду справи, надали неправильну оцінку доказам у справі та належно не врахували, що під час підписання спірного правочину ОСОБА_2 його не читала, оскільки її зір на той час цього не дозволяв. Крім того, договір також не був їй зачитаний іншою особою.

Вважає, що суди належно не дослідили докази щодо стану здоров`я ОСОБА_2 на час укладення спірного договору, а саме її можливості самостійно читати текст, а також наявність у неї окулярів під час підписання договору.

Посилається на відповідну практику Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У липні 2023 року представник ОСОБА_3 - адвокат Шишка О. М., подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що наведені в ній доводи є безпідставними, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не впливають на правильність ухвалених судових рішень, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 червня 2023 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано справу із суду першої інстанції.

19 липня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 05 жовтня 2023 рокусправу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно з договором купівлі-продажу від 10 листопада 2010 року, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сагайдак О. П., зареєстрованим у реєстрі за № 97, ОСОБА_2 продала ОСОБА_4 житловий будинок АДРЕСА_1 за 143 297 грн.

У пункті 5 вказаного договору, продавець, своїм підписом під цим договором підтвердив проведення зі сторони покупця повного розрахунку за проданий будинок та відсутність щодо нього претензій фінансового характеру.

У пункті 9 вказаного договору сторони підтвердили, що: вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладення договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним, усвідомомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені договором.

Сторони у пункті 10 договору засвідчили, що у його тексті зафіксовано усі істотні умови, що стосуються продажу будинку, а у пункті 11 договору підтвердили, що цей правочин відповідає їх дійсним намірам і не носить характеру мнимого чи удаваного, а також не є зловмисним.

Згідно з пунктом 16 вказаного договору, продавець зобов`язаний звільнити і передати до розпорядження покупця вказаний будинок в належному технічному стані, а також провести усі розрахунки по сплаті комунальних послуг до 10 грудня 2010 року.

У висновку експерта № 193, за результатами проведення комісійної судово-медичної експертизи, від 19 вересня 2018 року зазначено: «відповідно до запису окуліста в медичній карті амбулаторного хворого № 133194 станом на 14 жовтня 2010 року у ОСОБА_2 гострота зору становила на праве око 0,03 н/к, на ліве 0,1 н/к і їй було встановлено діагноз « ОСОБА_5 катаракта, підозра на глаукому». Враховуючи викладене, комісія не виключає, що ОСОБА_2 10 листопада 2010 року могла прочитати друкований текст договору.

Висновком експерта № 7 (експертиза за матеріалами справи) від 03 червня 2019 року встановлено, що «шрифт № 12 при гостроті зору кращого ока 0,1 не корегованого самостійно без допоміжних засобів (окуляри, лупа, призма та інше) ОСОБА_2 прочитати не мала можливості.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень ОСОБА_1 зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 333/293/16-ц (провадження № 61-2452св18), від 23 травня 2018 року у справі № 755/1009/15-ц (провадження № 61-6282св18) та від 01 грудня 2022 року у справі № 335/1580/17, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Також ОСОБА_1 вказує на порушення судами норм процесуального права, а саме судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України, оскільки суди не дослідили зібрані у справі докази, що передбачено пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційних скарг висновків судів не спростовують.

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Тлумачення вказаної правової норми дає підстави для висновку про те, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення; тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман може виражатися: в активних діях недобросовісної сторони правочину (наприклад, повідомлення іншій стороні помилкових відомостей, надання підроблених документів тощо); у пасивних діях недобросовісної сторони правочину, яка утримується від дій, які вона повинна була зробити (зокрема умисне умовчання про обставини, що мають істотне значення тощо).

Пленум Верховного Суду України у пунктах 19, 20 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив судам, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши усі надані сторонами докази на предмет належності та достатності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено обґрунтованості позовних вимог, оскільки не надано жодного доказу, який би однозначно підтверджував факт укладення спірного договору під впливом обману.

Усі доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди попередніх інстанцій надали неправильну оцінку доказам у справі та встановленим обставинам, тобто про необхідність переоцінки доказів у справі, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що пояснення свідків не можуть підтвердити факт того, що ОСОБА_2 10 листопада 2010 року не могла прочитати та не прочитала оспорюваний договір купівлі-продажу, оскільки належним засобом доказування в даному випадку є висновок судово-медичної експертизи.

При цьому, судом неодноразово в межах цієї справи призначалася посмертна судово-медична експертиза ОСОБА_2 для встановлення можливості прочитання нею тексту оспорюваного договору, яка проведена не була, зокрема, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не здійснено оплату вартості такої на користь експертної установи. При цьому, ОСОБА_1 зазначав, що його не зобов`язували сплачувати вартість експертизи. Верховний Суд доходить висновку, як і суди попередніх інстанцій, що позивач своїх вимог не довів.

Крім того, судом було враховано й інші письмові докази, а саме результати проведення судових експертиз у межах цивільної справи № 450/1620/16, рішення у якій судом першої інстанції ухвалено 08 грудня 2021 року та залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року.

Згідно з висновком експерта № 193 (комісійна судово-медична експертиза) від 19 вересня 2018 року: «відповідно до запису окуліста в медичній карті амбулаторного хворого № 133194 станом на 14 жовтня 2010 року у ОСОБА_2 гострота зору становила на праве око 0,03 н/к, на ліве 0,1 н/к і їй було встановлено діагноз « ОСОБА_5 катаракта, підозра на глаукому». Враховуючи викладене, комісія не виключає, що ОСОБА_2 10 листопада 2010 року могла прочитати друкований текст договору.

Висновком експерта № 7 (експертиза за матеріалами справи) від 03 червня 2019 року встановлено, що «шрифт № 12 при гостроті зору кращого ока 0,1 не корегованого самостійно без допоміжних засобів (окуляри, лупа, призма та інше) ОСОБА_2 прочитати не мала можливості.

Районний суд вказав, що встановити наявність або відсутність у ОСОБА_2 окулярів станом на момент підписання оспорюваного договору від 10 листопада 2010 року неможливо, однак суд не може виключати таку обставину.

Суд також врахував, що у постанові Львівського апеляційного суду від 08 грудня 2021 року у справі № 450/1620/16-ц встановлено, що, як підтверджується матеріалами справи, показами свідків, а також двічі допитаною в якості свідка приватним нотаріусом ОСОБА_6 , станом на 10 листопада 2010 року, укладаючи договір дарування земельної ділянки, ОСОБА_2 про укладення договору дарування земельної ділянки знала, наслідки його укладення розуміла, текст договору їй був зачитаний нотаріусом вголос, дієздатність ОСОБА_2 нотаріусом перевірено, а договір дарування був ОСОБА_2 підписаний власноручно.

Частиною четвертою статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Посилання касаційної скарги на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду у раніше прийнятих постановах, не заслуговують на увагу, оскільки у справах були встановлені різні фактичні обставини.

Отже, наведені в обґрунтування касаційної скарги доводи, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 грудня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 18 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник О. В. Білоконь Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець