ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 року

м. Харків

справа № 610/1475/20

провадження №22-ц/818/1166/23

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Тичкової О.Ю.

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участі секретаря судового засідання Супрун Я.С.

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - Товариство з обмеженою відповідальністю "Птахокомплекс Нова

відповідачі (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 , ОСОБА_2

третя особа (відповідач за зустрічним позовом) Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ДІКВ-Л»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2023 року ухвалене у складі судді Єфіменко Н.В.,-

УСТАНОВИВ:

В червні 2020 року ТОВ "Птахокомплекс "Морозівка Агро" звернулась до суду з заявою про визнання договору дарування кв. АДРЕСА_1 недійсним.

Позов обґрунтований тим, що відповідач - ОСОБА_1 має перед ним боргові зобов`язання за договором поруки. Спір про стягнення заборгованості на час звернення до суду з цим позовом розглядався господарським судом Харківської області, ухвалою якого від 22.06.2020 в забезпечення позову накладений арешт на вищевказану квартиру. Однак, достеменно знаючи про наявні зобов`язання, відповідач подарувала квартиру, яка перебувала у неї на праві приватної власності, своєму рідному брату - ОСОБА_2 . Вказані дії відповідачів свідчать про їх недобросовістність, оскільки правочин вчинений на уникнення реального виконання зобов`язання ОСОБА_1 та є фіктивним.

18.12.2020 ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Птахокомплекс «Морозівка Агро» з зустрічним позовом про визнання договору поруки припиненим між ТОВ «Компанія з управління активами «ДІКВ-Л» та фізичною особою ОСОБА_1 №1/6П-БР2 від 12.01.2018.

В обґрунтування зустрічної позовної заяви представник відповідачів вказав, що позивач за первісним позовом просить суд визнати недійсним договір дарування від 18.06.2020 на підставі наявного перед ним боргу у ОСОБА_1 , що виник з договору поруки №1/6П-БР2 від 12.01.2018. Проте зазначений договір припинений згідно додаткової угоди від 30.11.2018 за згодою сторін. За період з 12.01.2018 по 30.11.2018 до ОСОБА_1 , як поручителя не пред`явлено жодної вимоги щодо погашення заборгованості. Крім того, в той же день позивач та ТОВ «Компанія з управління активами «ДІКВ-Л» уклали договір поруки №3/6П-БР2, на виконання основного зобов`язання за основним договором №6П-БР2. Тобто, фактично в один день, відбулась заміна поручителя. Отже, на підставі вимог ст. 653 ЦК України ОСОБА_1 просить суд визнати договір поруки №1/6П-БР2 від 12.01.2018 припиненим.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 19.04.2023 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Птахокомплекс Нова задоволено.

Визнано недійсним договір дарування нерухомого майна, а саме: квартири за АДРЕСА_2 , загальною площею 53,1 кв.м., житловою площею 17,4 кв.м., укладений між ОСОБА_1 (та ОСОБА_2 посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Богданович А.О. 18 червня 2020 року за реєстровим № 943.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Птахокомплекс Нова витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн., по 1051 грн. з кожного.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 - відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог, які відповідачами не спростовані. Ухвалення господарським судом рішення у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості унеможливлює задоволення позову про визнання поруки припиненою в іншій судовій справі, якщо такий позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ТОВ «Птахокомплекс «Нова» залишити без задоволення, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не повно встановлені обставини у справі та ухвалене рішення що суперечить фактичним обставинам у справі та вимогам закону. Так, судом було залишено поза увагою, | що правові наслідки оспорюваного правочину настали і майно вже передано обдарованому ОСОБА_2 , який постійно проживає і користується в подарованою квартирою разом з малолітньою доньку. Тобто ті цілі, які були постановлені сторонами перед здійсненням правочину - реалізовані. Факт настання зазначених наслідків вже виключає вчинення правочину для виду, виключає наявність фіктивності умислу сторін, адже в такому б випадку сторони не вчиняли жодних дій щодо подарованого майна. А отже укладений між відповідачами правочин не може кваліфікуватись як фіктивний. Також відповідно до приписів ч. 1 ст. 73 СК України на зазначену квартиру не може бути звернуто стягнення з метою виконання зобов`язання ОСОБА_1 оскільки квартира не належала лише боржнику, а була придбана за період шлюбу.

Суд не врахував відсутність доказів того, що на момент здійснення правочину Відповідач не була обізнана про звернення ТОВ «Птахокомплекс «Морозівка Агро» до господарського суду з позовом про стягнення боргу зжа договором кредиту та поруки. Договір поруки №1/6П-БР2 від 12.01.2018 ОСОБА_1 вважала припиненим у зв`язку із його розірванням за згодою сторін згідно додаткової угоди 30.11.2018. Укладеним між відповідачами договором права позивача не порушені, адже рішення Господарського суду Харківської області в рамках господарської справи № 922/1901/20 про стягнення коштів з ОСОБА_1 залишене без змін Східним апеляційним господарським суд набрало законної сили 15.02.2021 і є обов`язковим для виконання.

06.07.2023 від ТОВ «ПТАХОКОМПЛЕКС «НОВА» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ТОВ просило апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду - без змін

Відзив обгрунтований тим, що ТОВ «ПК «НОВА» не підтверджує укладання додаткової угоди від 30 листопада 2018 року до договору поруки № 1/6П-БР2 від 12 січня 2018 року та має сумніви в її достовірності. Оскільки ОСОБА_1 не посилалась та не просила долучити зазначений доказ до матеріалів господарської справи № 922/1901/20 та не надавала його у дійсній справі № 610/1475/20 даний документ не досліджувався ані господарським, ані цивільним судом, тому не може бути врахований судом апеляційної інстанції. ОСОБА_1 була обізнана про існування заборгованості ще з 01 січня 2019 року. Матеріали справи не містять доказів того, що подарована квартира знаходилась у спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

02.10.2023 до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якому представник просив задовольнити апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи 12.01.2018 між TOB «КУА «ДІКВ-Л», яке здійснює управління активами та діє від свого імені в інтересах та за рахунок коштів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «БІЗНЕС РЕСУРС-2» (Позикодавець за Договором позики) та ТОВ «ПТАХОКОМПЛЕКС «СЛОБОЖАНЩИНА АГРО» (Позичальник за Договором позики) уклали Договір позики № 6П-БПР2 (Договір позики) на умовах якого, з урахуванням Додаткової угоди від 06.06.2018 року Позикодавець надав 18 500 000,00 (вісімнадцять мільйонів п`ятсот тисяч) грн. 00 коп. Позичальнику.

Позичальник за Договором позики зобов`язався сплачувати проценти у розмірі 36 % річних від суми позики (або її частини, з урахуванням пп. 2.3.5. Договору позики) до дня фактичного повернення Позики (п. 2.2. Договору).

У пункті 2.4. Договору визначена сплата процентів, що здійснюється не пізніше 15 числа кожного календарного місяця за попередній місяць, а строк повернення позики - до 31.12.2018 (включно), що передбачено пунктом 4.1. Договору.

12.01.2018 між ТОВ «КУА «ДІКВ-Л», яке здійснює управління активами та діє від свого імені в інтересах та за рахунок коштів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «БІЗНЕС РЕСУРС-2» (Кредитор за Договором поруки № 1/6П-БР2) та ОСОБА_1 (Поручитель за Договором поруки № 1/6П-БР2), укладений Договір поруки №1/6П-БР2.

Відповідно до пункту 1.1. Договору поруки № 1/6П-БР2 ОСОБА_1 зобов`язалась відповідати перед Кредитором за виконання в повному обсязі всіх зобов`язань ТОВ «ПТАХОКОМПЛЕКС «СЛОБОЖАНЩИНА АГРО» , що виникли із Договору позики та всіх додаткових угод до нього, в тому числі і тих, що будуть укладені в майбутньому.

Протоколом №01-10/18 від 01.10.2018 Позачергових загальних зборів учасників ТОВ ПТАХОКОМПЛЕКС Морозівка АГРО обрано на посаду директора товариства ОСОБА_1 (а.с. - 80, том 2)

30.11.2018 між ТОВ «КУА «ДІКВ-Л», що здійснює управління активами та діє від свого імені в інтересах та за рахунок коштів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «БІЗНЕС РЕСУРС-2» (Кредитор за Договором поруки № 3/6П-БР2) та ТОВ «ПТАХОКОМПЛЕКС «МОРОЗІВКА АГРО» (Поручитель за Договором поруки № 3/6П-БР2) укладений Договір поруки № 3/6П-БР2 (далі:Договір поруки № 3/6П-БР2).

Відповідно до пункту 1.1. Договору поруки № 3/6П-БР2 поручитель зобов`язався відповідати перед Кредитором за Договором поруки № 3/6П-БР2 за виконання у повному обсязі всіх зобов`язань ТОВ «ПТАХОКОМПЛЕКС «СЛОБОЖАНЩИНА АГРО» (Боржник за Договором поруки № 3/6П- БР2), що виникли із Договору позики та всіх додаткових угод до нього, в тому числі і тих, що будуть укладені в майбутньому.

З матеріалів справи вбачається, що позичальником за договорами позики виступило ТОВ «ПТАХОКОМПЛЕКС «СЛОБОЖАНЩИНА АГРО», власником якого на час його укладання, була ОСОБА_1 . Остання також була поручителем за виконання основного договору.

02.04.2020 загальними зборами учасників ТОВ «ПТАХОКОМПЛЕКС «МОРОЗІВКА АГРО» ухвалене рішення про проведення аудиту діяльності товариства під час перебування на посаді директора ОСОБА_1 та відсторонено її від виконання обов`язків директора на час проведення аудиту (т.2 а.с. 81-82).

16.06.2020 ТОВ «ПТАХОКОМПЛЕКС «МОРОЗІВКА АГРО» подано позовну заяву про стягнення солідарно з ТОВ "Птахокомплекс "Слобожанщина Агро" та Фізичної особи ОСОБА_1 на користь Товариства грошові кошти у розмірі 17771287,67 грн.

18.06.2020 між ОСОБА_1 та її рідним братом - ОСОБА_2 укладений договір дарування нерухомого майна, - квартири за АДРЕСА_2 , загальною площею 53,1 кв.м., житловою площею 17,4 кв.м., який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Богданович А.О. 18.06.2020. за реєстр.№ 943.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою ОСОБА_2 (т.1 а.с. 90)

Згідно довідок органів реєстрації місця проживання, зареєстровані: ОСОБА_1 з 18.10.2011 за адресою: АДРЕСА_3 ; ОСОБА_2 з 18.07.2019 за адресою: АДРЕСА_4 , а з 01.07.2020 разом з дочкою - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_5 (т.1 а.с. 25-27, 94)

30.06.2020 позачерговими загальними зборами учасників ТОВ «ПТАХОКОМПЛЕКС «МОРОЗІВКА АГРО» ухвалене рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади директора товариства (т.2 а.с. 83-84).

Рішенням господарського суду Харківської області від 10.11.2020 у справі №922/1901/20, залишеним у силі постановою Східного апеляційного господарського суду від 15.02.2012р., позов ТОВ «ПТАХОКОМПЛЕКС «МОРОЗІВКА АГРО» (позивач у цій справі) задоволено: стягнуто солідарно з ТОВ "Птахокомплекс "Слобожанщина Агро" та Фізичної особи ОСОБА_1 на користь ТОВ "Птахокомплекс "Морозівка Агро" грошові кошти у розмірі 17771287,67грн., а також суму судового збору у розмірі 266569,33грн.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною першою та другою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України).

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною).

Згідно із статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Згідно зі ст.717 ЦК за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Цивільно-правовий договір (у тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (у тому числі, вироку).

Договори, направлені на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України) є недійсними.

У постанові від 19 травня 2021 року у справі № 693/624/19 (провадження № 61-6420св21) Верховний Суд вказав, що приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).

Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, вчинення договору дарування) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили».

У постанові Верховного Суду від 14 січня 2020 року у справі № 489/5148/18 суд касаційної інстанції вказав, що правочин, учинений боржником у період настання в нього зобов`язання щодо погашення заборгованості перед кредитором, унаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, вчиненого боржником на шкоду кредитору). При цьому та обставина, що правочин з третьою особою якому боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства.

У постановах Верховного Суду від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17, від 28 листопада 2019 року у справі № 910/8357/18, від 03 березня 2020 року у справі № 904/7905/16, від 26 травня 2020 року у справі № 922/3796/16 від 17 вересня 2020 року у справі № 904/4262/17 зроблений висновок, що з конструкції частини третьої статті 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом.

Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши наявні у справі докази та надавши їм належну оцінку, суд дійшов правильного висновку, що відчужуючи майно , ОСОБА_1 була обізнана про розгляд справи господарським судом за позовом ТОВ «ПТАХОКОМПЛЕКС «МОРОЗІВКА АГРО» (позивач у цій справі) про солідарне стягнення з ТОВ "Птахокомплекс "Слобожанщина Агро" та неї на користь ТОВ "Птахокомплекс "Морозівка Агро" грошових коштів у розмірі 17771287,67грн.

Тому колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що ОСОБА_1 могла передбачити негативні наслідки для себе у випадку ухвалення судового рішення про стягнення з неї боргу та його майбутнього виконання, в тому числі і за рахунок належного відповідачці майна.

У справі, що переглядається судом встановлено родинні стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які тривалий час мали спільні та усталені відносини ( рідні брат та сестра); а також правильно врахував, що дарувальник, який відчужував майно на підставі договору дарування на користь свого родича мав не виконані грошові зобов`язання, тому діяв очевидно недобросовісно та зловживав правами.

Оскільки оспорюваний договір дарування направлено на недопущення звернення стягнення на майно боржника; суд дійшов правильного висновку, що оспорюваний договір є фраудаторним та фіктивним, оскільки дії сторін під час його укладання були направлені не на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором дарування, а з метою приховання цього майна від виконання за його рахунок грошового зобов`язання.

Таким чином, суд правильно встановив характер спірних правовідносин дав їм належну оцінку та правильно застосував норми матеріального права, що їх регулюють.

Суд апеляційної інстанції також погоджується з висновками суду про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову про визнання договору поруки припиненим з огляду на наступне.

Рішенням господарського суду Харківської області від 10.11.2020 в рамках господарської справи № 922/1901/20 про стягнення коштів з ОСОБА_1 залишене без змін Східним апеляційним господарським суд від 15.02.2021 стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПТАХОКОМПЛЕКС «СЛОБОЖАНЩИНА АГРО» та Фізичної особи ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Птахокомплекс "Морозівка Агро" грошові кошти у розмірі 17 771 287,67 грн , а також суму судового збору у розмірі 266 569,33 грн.

Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений.

Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що порука припинилася.

Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите.

У разі, якщо кредитор вже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір судом вирішений, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.

Отже, ухвалення судом рішення у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості унеможливлює задоволення в іншій судовій справі позову про визнання поруки припиненою, якщо такий позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості.

Зазначений висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20)

Оскільки є таке що набрало законної сили рішення господарського суду у справі № № 922/1901/20 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Птахокомплекс "Слобожанщина Агрота Фізичної особи ОСОБА_1 , визнання договору поруки у тих самих правовідносинах припиненим є неможливим.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ,від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими, тому не підлягають оцінці.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141 ЦПК України між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2023 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П.Пилипчук