Головуючий у суді першої інстанції: Луценко О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката Дяченка Ігоря Вікторовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 червня 2023 року, ухвалене у складі судді Луценко О.М., у справі № 756/16749/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: Оболонський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання батьківства, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: Оболонський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання батьківства. Зазначав, що він та ОСОБА_1 протягом 2019-2020 років перебували у стосунках. У лютому 2020 року він дізнався від ОСОБА_1 , що вона вагітна їх спільною дитиною. Перебуваючи в процесі будівництва будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із тим, що скоро народиться спільна дитина, він пришвидшив його будівництво та ремонт з метою подальшого спільного проживання у ньому разом з ОСОБА_1 та їх дитиною. ОСОБА_1 також брала активну участь у плануванні інтер`єру будинку. Ремонт тривав у період з березня по липень 2020 року, після чого, з початку липня, сторони почали проживати разом. Спільне проживання тривало менше місяця, та припинилось з ініціативи ОСОБА_1 . Вказував, що ним та ОСОБА_1 у травні 2020 року було подано спільну заяву про реєстрацію шлюбу, заплановану на 17 червня 2020 року, до Оболонського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Однак, у зв`язку з виниклими непорозуміннями щодо організації подальшого сімейного життя, шлюб зареєстровано не було. ІНФОРМАЦІЯ_1 у Пологовому будинку №7 КНП «Перинатальний центр м. Києва» у нього та ОСОБА_1 народилася спільна дитина. 21 жовтня 2020 року він разом зі своєю матір`ю, а також разом з батьками та бабусею ОСОБА_1 , були присутні на виписці останньої та спільної дитини з Пологового будинку № 7 м. Києва. В період часу з народження спільної дитини до кінця листопада ОСОБА_1 з власної ініціативи обмежувала спілкування з позивачем виключно засобами телефонного зв`язку, відмовлялась від особистих зустрічей. Протягом всього часу перебування сторін у стосунках, та навіть після їх фактичного припинення з ініціативи відповідачки, він надавав кошти на утримання як ОСОБА_1 особисто, так і їх сина, піклувався про відповідачку в період вагітності. Також зазначав, що оскільки матір`ю дитини умисно не надавалась інформація щодо факту реєстрації народження спільного сина, яка відповідно до норм чинного законодавства має відбуватись за заявою та у присутності обох батьків, він вважав, що ОСОБА_1 не зареєструвала народження дитини у встановленому законом порядку в органах державної реєстрації актів цивільного стану. Після народження дитини ОСОБА_1 повністю припинила спілкування з ним, що унеможливило його спілкування з сином, а також отримання будь-якої інформації щодо спільної дитини, чим грубо порушила його законні права та інтереси як батька дитини. В провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебувала справа №756/9112/21 за його позовом до ОСОБА_1 про визнання батьківства. В межах вказаної судової справи він отримав доступ до ряду документів, які послугували підставою для звернення з даним позовом. Зокрема, свідоцтво про народження містить інформацію, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 24 грудня 2020 року складено відповідний актовий запис №3478. Батьками дитини, відповідно до даного свідоцтва про народження, є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Вказував, що ОСОБА_3 записаний як батько у свідоцтві про народження малолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на прохання матері дитини, ОСОБА_1 . Водночас, ОСОБА_3 визнає, що не є біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки саме він є біологічним батьком дитини, він має бажання забезпечити сина матеріально, виховувати, цікавиться його подальшою долею. З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 просив визнати його батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виключити з актового запису № 3478 про народження ОСОБА_4 , складеного 24 грудня 2020 року Оболонським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відомості про громадянина ОСОБА_3 , як батька дитини та внести зміни до вказаного актового запису про народження дитини, та зазначити його батьком дитини, змінити дитині ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_4 » та по батькові з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_4 ».

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 23 червня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Виключено з актового запису №3478 про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного 24 грудня 2020 року Оболонським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відомості про громадянина України ОСОБА_3 як батька дитини.

Внесено зміни до актового запису №3478 про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного 24 грудня 2020 року Оболонським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), а саме зазначено батьком дитини громадянина України ОСОБА_2 , змінено дитині ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_4 » та по батькові з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_4 ».

Не погоджуючись із вказаним рішенням, адвокат Дяченко І.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що ОСОБА_1 не було належним чином повідомлено про розгляд справи, чим фактично було позбавлено останню можливості надати суду докази та навести свої заперечення проти позовних вимог ОСОБА_2 , чим в результаті було порушено право ОСОБА_1 на справедливий судовий розгляд. ОСОБА_1 не отримувала судової повістки про виклик у підготовче судове засідання, у зв`язку з чим не мала можливості навести свої заперечення проти призначення у справі експертизи. Крім того, ОСОБА_1 не отримувала копії ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 20 січня 2022 року про призначення експертизи та ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 05 грудня 2022 року про призначення повторної експертизи. Будь-яку кореспонденцію від суду через АТ «Укрпошта» та «Нова пошта» вона не отримувала. При цьому, зазначає, що ОСОБА_1 не визнає позовну заяву ОСОБА_2 , походження дитини установлене в порядку ст. 126 СК України за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають між собою у шлюбі. Тому, вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_2 .

Адвокат Каращенко Ю.В., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , подала відзив на апеляційну скаргу. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Заперечує проти доводів представника ОСОБА_1 вважає їх необґрунтованими, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник адвокат Каращенко Ю.В., ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_1 , представник Оболонського районного у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явилися про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином. Адвокат Дяченко І.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні в Оболонському районному суді м. Києва, призначеному на 17 жовтня 2023 року о 14:00 год. з метою надання правничої допомоги ОСОБА_1 та ОСОБА_9 у справі №756/18353/21. Разом з тим, на підтвердження вказаної обставини адвокатом Дяченко І.В. не було надано належних та допустимих доказів, зокрема, доказу того, що представництво інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_9 здійснюється ним одноособово, враховуючи, що договори про надання правничої допомоги із вказаними особами були укладені із Адвокатським об`єднанням «Реф Партнерс», а не особисто з адвокатом Дяченко І.В. Крім того, ОСОБА_1 не була позбавлена можливості особисто з`явитися в судове засідання. При цьому, колегія суддів надає оцінку тим обставинам, що це повторна неявка в судове засідання належним чином повідомлених про розгляд справи відповідача та його представника, а розгляд справи №756/18353/21 в Оболонському районному суді м. Києва призначено 17 жовтня 2023 року на 14:00 год., в той час, як слухання даної справи почалося о 16:45 год.

Враховуючи викладене, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за відсутності осіб, що не з`явилися в судове засідання.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 24 грудня 2020 року Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено актовий запис №3478 про народження ОСОБА_4 , матір`ю якого зазначено ОСОБА_1 , а батьком ОСОБА_3 (т.1, а.с. 18).

ОСОБА_2 вважаючи себе біологічним батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушив перед судом питання про визнання його батьком дитини та внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини.

Відповідач ОСОБА_3 , який згідно актового запису Оболонського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №3478 від 24 грудня 2020 року записаний батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнав позов та обставини, викладені в ньому, в повному обсязі. Пояснив, що наприкінці 2020 року ОСОБА_1 звернулась до нього з проханням внести відомості щодо нього як батька її дитини, ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . На момент внесення цих відомостей до свідоцтва про народження дитини ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), він знав та був впевнений в тому, що не є біологічним батьком вказаної дитини. Після реєстрації народження дитини, 05 лютого 2021 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір про проживання та виховання дитини, відповідно до якого дитина проживає з матір`ю, і вона одноособово без окремого погодження самостійно вирішує усі питання життя дитини, в тому числі виїзду за кордон на необмежений строк та навіть щодо виходу з громадянства України та прийняття громадянства іншої держави. Вважав, що батьком дитини є позивач, ОСОБА_2 .

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_2 . Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем ОСОБА_3 визнано позовні вимоги. Крім того, внаслідок процесуальної поведінки відповідачки ОСОБА_1 , ігнорування та перешкоджання проведенню судової молекулярно-генетичної експертизи у даній справі, відсутності біологічних зразків, проведення призначеної судом генетичної експертизи фактично стало неможливим, а тому на підставі ч. 1 ст. 109 ЦПК України вважав встановленими наведені позивачем обставини.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Так, згідно ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Відповідно до ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.

Згідно до п. 9 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та у відповідності до положень ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

В пункті 13 вказаної Постанови, Пленум Верховного Суду України вказав, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

В ст. 134 СК України законодавець закріпив порядок внесення змін до актового запису про народження у разі визнання батьківства, материнства. Так, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Аналогічні положення містять і Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

При цьому для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Калачова проти Росії» від 07 травня 2009 року, заява № 3451/05).

Згідно частини четвертої, пунктів 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Як вбачається з матеріалів справи, у справі за клопотанням позивача ОСОБА_2 призначалась судово-генетична експертиза для встановлення біологічного батьківства ОСОБА_2 , проте ОСОБА_1 разом з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не з`являлися для забору біологічних зразків для проведення судово-генетичної експертизи, що унеможливило її проведення.

Така поведінка ОСОБА_1 свідчить про її ухилення від проведення зазначеної експертизи з метою встановлення істини у справі та її небажання отримати точні висновки щодо походження дитини.

При цьому судом першої інстанції вжито належних процесуальних заходів з метою проведення судово-генетичної експертизи та забезпечення участі відповідача разом із дитиною у її проведенні.

ОСОБА_1 не довела наявність поважних підстав, які перешкоджали їй з`явитися разом із дитиною до експертної установи для забору відповідних зразків її та дитини. Вказані дії та бездіяльність відповідачки, що призвели до неможливості проведення експертизи, надали суду можливість визнати факт та встановити, з урахуванням інших доказів, походження дитини від позивача (стаття 109 ЦПК України).

Крім того, як було встановлено судом та підтверджується доказами, наявними у матеріалах справи, а саме протоколами опитування ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , що позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у стосунках у період 2019-2020 років, чекали на спільну дитину, та протягом певного часу проживали разом у будинку за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 утримував ОСОБА_1 , робив ремонт у власному будинку для подальшого спільного проживання сім`ї з дитиною. Вказане також підтверджується скріншотами з екрану телефону ОСОБА_2 , заявами свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , довідками про рух коштів від 25 травня 2021 року № QEVR-3677; від 25 травня 2021 року № QEVR-3678; випискою по операціям на рахунки від 24 травня 2021 року; роздруківкою декларації, поданою 09 квітня 2020 року ОСОБА_1 , наявними у матеріалах справи.

Дані покази та пояснення щодо вказаних обставин є детальними, послідовними та узгоджуються між собою, а також письмовими поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який визнав позов та пояснив, що наприкінці 2020 року ОСОБА_1 звернулась до нього з проханням внести відомості щодо нього як батька її дитини, ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . На момент внесення цих відомостей до свідоцтва про народження дитини ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), він знав та був впевнений в тому, що не є біологічним батьком вказаної дитини. Після реєстрації народження дитини, 05 лютого 2021 року між ним та ОСОБА_1 було укладено нотаріально посвідчений договір про проживання та виховання дитини, відповідно до якого дитина проживає з матір`ю, і вона одноособово без окремого погодження самостійно вирішує усі питання життя дитини, в тому числі виїзду за кордон на необмежений строк та навіть щодо виходу з громадянства України та прийняття громадянства іншої держави. Вважав, що батьком дитини є позивач, ОСОБА_2 .

Визнання позивача батьком малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідає інтересам малолітньої дитини.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не мала можливості надати суду докази та навести свої заперечення проти позовних вимог ОСОБА_2 , є необґрунтованими, з огляду на те, що остання будучи належним чином повідомленою про розгляд справи в суді апеляційної інстанції жодних доказів на спростування позовних вимог ОСОБА_2 не надала, клопотань про проведення судово-генетичної експертизи не заявляла.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно тавсебічно розглянув справу, надав всім доводам заявника належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе судове рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення суду, в справі не виявлено.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Дяченка Ігоря Вікторовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 20 жовтня 2023 року.

Суддя-доповідач

Судді