Ухвала

17 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 752/8447/22

провадження № 61-14650ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянув касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Київського апеляційного суду від 05 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій незаконними, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що з 02 січня 2020 року ОСОБА_1 працював лікарем-дерматовенерологом ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказував, що 20 червня 2022 року його безпідставно було звинувачено у вживанні спиртних напоїв під час виконання службових обов`язків, на що він дав письмові пояснення, де вказав, що спиртних напоїв не вживав. 05 липня 2022 року йому повідомили про наказ №176-АГ від 05 липня 2022 року про результати службового розслідування щодо порушення регламенту робочого часу, визначеного внутрішнім трудовим розпорядком. Про будь-які інші порушення або неналежне ставлення до своїх обов`язків його не попереджали, пояснень з будь-яких інших підстав у нього не брали, з матеріалами службового розслідування не знайомили.

08 липня 2022 року на підставі наказу №239-ОС від 05 липня 2022 року його було звільнено з підстав, визначених пунктом 3 статті 40 КЗпП України, за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Зазначав, що внутрішній трудовий розпорядок ним не порушувався, у наказі про звільнення не наведено систематичності порушення ним своїх обов`язків, не застосовано перед звільненням дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Крім того, у зв`язку з вчиненням відповідачем протиправних дій йому була завдана моральна шкода, яка полягає у спричиненні тяжкого психологічного шоку в момент, коли він дізнався про своє звільнення, в переживаннях з приводу розуміння цілковитої незаконності дій та тверджень відповідача, у використанні ним свого домінуючого положення, можливого фальсифікування матеріалів службової перевірки, з якими його не ознайомили та проігнорували його звернення. Після вказаних дій відповідача в його сім`ї виникли непорозуміння, він відчував постійний дискомфорт, розуміючи про можливі проблеми, які можуть виникнути при працевлаштуванні на інше місце роботи, у нього погіршились відносини з друзями та колегами, він був змушений звертатися за захистом своїх порушених прав. Завдану моральну шкоду він оцінив у розмірі 109 652 грн.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив: визнати незаконними дії відповідача щодо його звільнення за пунктом 3 статті 40 КЗпП України; скасувати наказ № 239-ОС від 05 липня 2022 року про звільнення з роботи та поновити його на посаді лікаря-дерматовенеролога; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; допустити негайне виконання рішення в частині поновлення його на роботі; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 109 652 грн; стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір у розмірі 1 096, 52 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 05 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 березня 2023 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Визнано незаконним та скасовано наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 №239-ОС від 05 липня 2022 року про звільнення ОСОБА_1 з посади лікаря-дерматовенеролога Шкірновенерологічного відділення клініки терапії 08 липня 2022 року на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді лікаря-дерматовенеролога Шкірновенерологічного відділення клініки терапії Головного військово-медичного клінічного центру (Центральний клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України з 09 липня 2022 року.

Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 липня 2022 року по 05 вересня 2023 року у розмірі 304 458,28 грн з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів та 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У жовтні 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ІНФОРМАЦІЯ_1, у якій посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасуватипостанову Київського апеляційного суду від 05 вересня 2023 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом спору у цій справі є вимоги як немайнового характеру, заявлені щодо визнання дій незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, так і майнового характеру, а саме стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 304 458,28 грн та відшкодування моральної шкоди у розмірі 109 652 грн.

Отже, ціна позову складає 414 110,28 грн, що станом на 01 січня 2023 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 250 = 671 000,00 грн).

Ураховуючи наведене, справа є незначної складності, не є справою з ціною позову, яка перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про малозначність справи.

Судом враховано, що доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Переглядаючи справи в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені частиною третьою статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Київського апеляційного суду від 05 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко