Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 752/12213/23
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/13711/2023
Головуючий у суді першої інстанції Т. М. Шевченко
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
18 жовтня 2023 року місто Київ

Справа № 752/12213/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Мазурик О.Ф., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Пасічник К. В.

учасники справи :

заявник ОСОБА_1

заінтересована особа Департамент цивільного захисту, оборони та взаємодії з правоохоронними органами Київської обласної державної адміністрації

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м.Києва від 26 червня 2023 року, постановлену у складі судді Шевченко Т. М., в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва

у с т а н о в и в :

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, мотивованою тим, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, безпосереднім учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інвалідом ІІІ групи за захворюванням, пов?язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Він звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації з метою підтвердження статусу інваліда війни та отримання відповідного посвідчення. Однак, отримав відмову у зв?язку із відсутністю у нього документів, що підтверджують його залучення до складу формувань цивільної оборони. У зв?язку із відсутністю вказаних документів, а також неможливістю їх отримання, заявник просить суд встановити факт, що він був залучений до складу формувань цивільної оборони під час ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи в період з 14.05.1987 по 21.06.1987.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26 червня 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Департамент цивільного захисту, оборони та взаємодії з правоохоронними органами Київської обласної державної адміністрації. Роз`яснено заявнику, що вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про наявність спору про право та помилково вважає, що його вимоги не підлягають розгляду у порядку окремого провадження, а повинні бути розглянуті судом у порядку адміністративного судочинства. Апелянт зазначає, що заявлені ним вимоги є спором про цивільне право, що має приватно - правовий характер, а саме вимогою щодо вставнолення факту, що має юридичне значення для подальшого отримання допомоги та статуа. Тобто даний спір не є публічно - правовим та підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, що також відображено в ухвалі Київського міського окружного адміністравтиного суду від 14.06.2023 у справі № 320/18961/23.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити з викладених підстав.

Заінтересована особа повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, явку свого представника у судове засідання апеляційної інстанції не забезпечила, причини неявки суду не повідомила, будь - яких заяв чи клопотань до суду від вказаної особи не надходило. Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу заінтересована особа не скористалася.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника заінтересованої особи з урахуванням вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України. Його неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає її розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення заявника, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Так, відмовляючи у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення суд першої інстанції дійшов висновку про наявність спору про соціальні права та гарантії ОСОБА_1 , пов?язаного з встановленням статусу інваліда війни та видачею відповідного посвідчення, відтак вважав вимоги заяви такими, що не підлягають розгляду в порядку окремого провадження та цівільного судочинства, а вважав, що такі вимоги повинні бути розглянуті судом в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів не може повністю погодитися із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин;

Відповідно до положень ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що він був залучений до складу формувань цивільної оборони під час ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи в період з 14.05.1987 по 21.06.1987.

Заявник звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації з метою підтвердження статусу інваліда війни та отримання відповідного посвідчення.

Підставою для відмови у наданні статусу інваліда війни стало те, що заявник не подав документи, які б підтверджували факт його залучення до формувань цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

У зв?язку із відсутністю вказаних документів, а також неможливістю їх отримання, заявник просив встановити факт залучення його до таких формувань в окремому провадженні.

Так, порядок розгляду в окремому провадженні справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визначений главами 1 та 6 розділу IV ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Визначений у частині першій статті 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки згідно з частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Питання набуття особами статусу інваліда війни та отримання ними відповідного посвідчення врегульовано діючим законодавством, а тому вимоги про встановлення фактів залучення осіб до складу формувань цивільної оборони під час ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи не підлягають розгляду і вирішенню судами.

Пунктом першим частини першої статті 186 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі

№ 287/167/18-ц вказано, що «для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. Заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би факт, що має юридичне значення, але йому в цьому було відмовлено (із зазначенням причин відмови). Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. […] Якщо при розгляді заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, визначено, що існує спір про право і справа має розглядатися за правилами того судочинства, за яким подано цю заяву, проте в порядку позовного провадження, то суд залишає заяву без розгляду. У випадку якщо справа підлягає розгляду в порядку іншого судочинства, ніж подано заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, то суд відмовляє у відкритті провадження або закриває провадження у справі, якщо провадження у справі було відкрито».

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать, зокрема, інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Правовий статус інваліда війни підтверджується відповідним посвідченням, виданим відповідно до Порядку видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302.

У пункті 10 Порядку зазначено, що посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Оскільки законодавство передбачає спеціальний порядок набуття статусу інваліда війни (особи з інвалідністю внаслідок війни), в окремому провадженні не може бути встановлений юридичний факт залучення ОСОБА_1 до складу формувань цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період з 14.05.1987 по 21.06.1987, який фактично підтвердить його належність до осіб з інвалідністю внаслідок війни.

У постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19 зазначено, що «за змістом частини першої статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям. Відповідно у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин. Усі інші спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства. Вимоги заявників як у цій справі, так і у справі, розглянутій Великою Палатою Верховного Суду, пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за ними певного соціально-правового статусу, не пов`язані з будь-якими цивільними права та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявників з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства. Тож у спірних правовідносинах суд повинен врахувати правову мету звернення заявника до суду, яка полягає у підтвердженні його певного соціального статусу. Такий статус має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення. Врахувавши визначені законом завдання цивільного судочинства, визнає недопустимим ініціювання судового провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у провадженні у порядку адміністративного судочинства, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим. […] В адміністративній справі встановлення такого факту не є самостійною метою, а є передумовою задоволення адміністративного позову. […] Верховний Суд виходить з потреби визначати правову природу відносин, що виникли між учасниками справи, віддаючи цьому питанню першочергове значення. Питання про вирішення юрисдикційності спору з`ясовується судами на стадії відкриття провадження у справі, а якщо на стадії відкриття допущено помилку або неможливо було з`ясувати питання юрисдикції, тоді суд на будь-якій стадії розгляду справи вправі закрити провадження з підстав помилкового обрання відповідної юрисдикції. Питання юрисдикції впливає на визначення компетентного суду, належного кола учасників справи, розподіл тягаря доведення тощо, тож має вирішуватися судом пріоритетно до вирішення усіх інших правових питань».

Таким чином, законодавство передбачає спеціальний порядок встановлення статусу інваліда війни, тому в окремому провадженні не може бути встановлений факт залучення ОСОБА_1 до складу формувань цивільної оборони під час ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи в період з 14.05.1987 по 21.06.1987, який фактично підтвердить його належність до інвалідів війни.

Зазначені норми закону не були враховані судом першої інстанції під час вирішення питання про відкриття провадження у справі за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність у даних правовідносинах спору про право.

У справі, яка переглядається, звертаючись до суду із заявою в порядку окремого провадження з посиланням на статті 293, 315 ЦПК України, заявник просив встановити факт його залучення до складу формувань цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період з 14.05.1987 по 21.06.1987. Встановлення такого факту йому необхідно для набуття статусу інвалідів війни та отримання посвідчення інвалідів війни.

Фактично між заявником та Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації виник спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для підтвердження за ним певного соціально-правового статусу, не пов`язаний з будь-якими цивільними права та обов`язками заявника, їх виникненням, існуванням та припиненням.

Отже, якщо б ОСОБА_1 оскаржив таке рішення Управління, то за предметом та можливими правовими наслідками цей спір міг існує у сфері публічно-правових відносин, а отже, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства шляхом встановлення факту, що має юридичне значення.

Відтак не підлягають розгляду судами заяви про встановлення фактів належності осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни тощо.

Уважаючи безпідставною відмову Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, заявник наділений правом оскаржити таке рішення Управління до відповідного адміністративного суду, до повноважень якого належить, зокрема, перевірка законності й обґрунтованості відмови Управління та оцінка доказів залучення ОСОБА_1 до формувань цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував, що діюче законодавство передбачає спеціальний порядок встановлення статусу інваліда війни, а тому в судовому порядку не може бути встановлений факт залучення заявника до складу формувань цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який фактично підтвердить належність заявника до інвалідів війни.

Таким чином, заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає розгляду судом.

Ураховуючи викладене та встановлені обставини по справі, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалене по суті правильне судове рішення про відмову у відкритті провадження у справі (оскільки вимоги заявника не підлягають розгляду судом, а відповідно не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства), однак наведені невірні мотиви такої відмови з помилковим роз`ясненням заявнику, що заявлені ним вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки зазначені вимоги заявника не підлягають розгляду та вирішенню судом. А у разі незгоди заявника із відмовою Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, він має право оскаржити таку відмову, звернувшись із позовом до відповідного адміністративного суду. Саме у такий спосіб підлягає захисту порушене, на думку заявника, його право.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає за необхідне змінити ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 26 червня 2023 року, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови та включити з резолютивної частини ухвали суду першої інстанції другий абзац про роз`яснення заявнику, що його вимоги підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Питання щодо розподілу судових витрат по сплаті судового збору суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України та відносить такі витрати на рахунок держави, оскільки заявник звільнений за законом від сплати судового збору, як особа яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 26 червня 2023 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Виключити з резолютивної частини ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 26 червня 2023 року другий абзац про роз`яснення заявнику, що вимоги підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 20 жовтня 2023 року.

Судді

Л. Д. Поливач

О.Ф. Мазурик

О. І. Шкоріна