Суддя Ізмайлов І. К.
Справа № 644/4393/23
Провадження № 2/644/1520/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2023 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Ізмайлова І.К.,

при секретарі - Дроженко Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 644/4393/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,-

за участі:

представника позивача - адвоката Панасенко П.П.

представника відповідача - адвоката Приблуда Є.В.

в с т а н о в и в :

30 червня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі вказаним позовом та просила стягнути ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , у зв`язку з її навчанням, у розмірі частини з усіх видів заробітку щомісяця, однак не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення з позовом по день закінчення навчання, але не більш ніж до досягнення 23 річного віку.

В обґрунтування позову посилалася на те, що з 04.12.1998 року по 16.06.2023 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка - ОСОБА_3 . На цей час син ОСОБА_3 є повнолітньою та навчається на денній формі навчання на шостому курсі факультету ветеринарної медицини Дердавного біотехнологічного університету. Дочка проживає разом з нею і самостійно утримувати дитину вона не має змоги. Відповідач працює отримує заробітну плату та пенсію, проживає окремо та не надає матеріальної допомоги в обсязі необхідному для забезпечення потреб дитини.

11 липня 2023 року ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова прийнято позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та відкрито справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивачка при судовому розгляді позов підтримала просила його задовольнити та пояснила, що самостійного доходу немає, оскільки під час перебування у шлюбі відповідач наполягав щоб вона не працювала. Має заощадження з ведення господарства, однак цих коштів не вистачає, витрачає на потреби дочки, яка проживає разом з нею, 4-5 тисяч гривень на місяць, а відповідач добровільно матеріальну допомогу не надає. Після звернення з позовом дізналась, що відповідач дає особисто дочці кошти на утримання автомобілю, який сам же дочці і подарував. Кошти, які відповідач надає дочці, остання їй не віддає і на забезпечення дочки витрачаються лише її кошти.

Відповідач при судовому розгляді позов не визнав та зазначив, що не відмовляється від свого батьківського обов`язку забезпечувати дочку, однак не впевнений, що позивачка буде витрачати кошти лише на дочку. Зазначив, що з травня 2023 року вони проживають окремо, на цей час шлюб розірвано, однак вівн постійно зустрічається з дочкою та надає їй кошти. Чи передає вона їх матері йому не відомо. За час подружнього життя домашнє господарство вела позивачка, чи досі вона сплачує комунальні платежі, готує їжу, у тому числі і для дочки йому на цей час невідомо. Він отримує заробітну плату в розмірі біля 16000,00 грн. та пенсію у розмірі 6500,00 грн. на місяць, аліментних зобов`язань перед іншими особами не має. Дочці дає кошти на продукти харчування та на обслуговування автомобіля, який їй подарував. Також зазначив, що позивачка залишила кошти, які збирали на придане дочці і на його думку у неї вистачає коштів.

Вислухавши сторони дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, суд доходить наступних висновків:

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 12).

Відповідно до довідки про навчання № 56 виданої 08.09.2023 р. факультетом ветеринарної медицини Інституту ветеринарної медицини та тваринництва Дердавного біотехнологічного університету, ОСОБА_3 є студенткою 6 курсу денного відділення факультету ветеринарної медицини Дердавного біотехнологічного університету. Навчається за рахунок держбюджету, термін навчання з 01.09.2018 р. по 30.06.2024 р. (а.с. 53).

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Згідно ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно ч.1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, в ч.1 якої вказано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними віку двадцяти трьох років.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Також, відповідно до п. 20 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей суд враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина; стан здоров`я й матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми; інші обставини, що мають істотне значення.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Згідно з частиною другою ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Вирішуючи спір, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, оскільки відповідач будучи працездатною особою, має постійний дохід, не має інших аліментних зобов`язань, а отже зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчається за денною формою на бюджетній основі, знаходиться на повному особистому забезпеченні, не має можливості самостійно працювати та забезпечувати себе матеріально, проживає з матір`ю, доходів її матері ОСОБА_1 недостатньо для належного утримання дочки, яка самостійно не може забезпечити всі побутові та пов`язані з навчанням дочки потреби. Відомостей про відсутність можливості сплачувати аліменти, відповідач суду не надав.

Отже суд доходить висновку, що ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги, а тому у даному випадку доцільним буде стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини, яка продовжує навчання у розмірі частини з усіх видів заробітку щомісяця але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.06.2023 та до припинення навчання, але не більш ніж до досягнення ОСОБА_3 23 років.

Посилання відповідача про надання утримання дочці без відома матері, не впливає на висновки суду щодо необхідності стягнення аліментів, оскільки такі виплати відбувались за бажанням відповідача, не були визначеними конкретним розміром і не носили стабільного характеру.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В тому числі, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивачем подано заяву щодо судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 грн. разом з договорами, розрахунками та квитанціями, які просить стягнути з відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, пункт 268; від 28 липня 1999 року у справі «Ботацці проти Італії», заява № 34884/97, пункт 30).

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем та його представником заперечень на про зменшення витрат на правову допомогу суду не подано, та при вирішенні зазначеного питання, вони покладались на огляд суду.

Суд, взявши до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих заявнику послуг, позицію відповідача, дійшов висновку, що стягненню на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 6000,00 грн., що відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 82, 133, 137, 141, 229, 247, 259, 263-265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 181, 199, 200 СК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з навчанням, у розмірі частини з усіх видів заробітку щомісяця, однак не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.06.2023 по день закінчення навчання, тобто до 30.06.2024, але не більш ніж до досягнення ОСОБА_3 23 років.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Заяву про стягнення витрат на правничу допомогу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в сумі 6000 (шість) тисячі гривень.

Рішення в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне текст рішення складено 18.10.2023 р.

Учасники справи:

Позивачка - ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя: Ізмайлов І.К.