Справа № 576/2366/23
Провадження № 2/576/408/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року Глухівський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого - судді Колодяжного А.О.,

за участю секретаря - Опанасенко Т.В.,

розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі також - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (надалі також - відповідач) про стягнення аліментів і просить суд призначити аліменти на його користь з доньки, ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що він не має можливості забезпечити своє гідне існування через відсутність інших джерел крім пенсії та відповідно до ст. 51 Конституції України, оскільки він сплачував аліменти на утримання доньки з 04.10.1994 р. по ІНФОРМАЦІЯ_2 до її повноліття, сплатив повний курс її навчання у навчальному закладі та подарував квартиру.

23.08.2023 р. суд відкрив провадження у цій справі та з урахуванням ст. 19 ЦПК України вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження (а.с. 17-18).

05.09.2023 р. відповідач отримала ухвалу про відкриття провадження у справі із пропозицією направити до суду свій відзив на позов, а також копію позовної заяви з доданими до неї документами.

15.09.2023 р. до суду надійшов відзив відповідача, у якому остання просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, оскільки позивач, посилаючись на його непрацездатність, не надав суду жодних доказів непрацездатності. Також відповідач зазначає, що єдиним джерелом існування позивача є пенсія, при цьому доказів призначення йому пенсії та її розміру суду не надав. Крім того, посилання ОСОБА_1 на незадовільний стан здоров`я не підтверджують обставини його щомісячних витрат на лікування, які перевищують його дохід, у тому числі і у вигляді пенсії, яку він нібито він отримує. Відповідач зазначила, що на її утриманні знаходиться її непрацездатна мати ОСОБА_3 , яка є інвалідом ІІ групи по загальному захворюванню і знаходиться на її забезпеченні за відсутності інших працездатних осіб, які повинні піклуватися про неї. Вважає вимоги, викладені у заві є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

25.09.2023 р. позивач подав відповідь на відзив, у якому зазначив, що матір і батько мають рівні права щодо дітей і мають рівні права юридичних складових. Він є пенсіонером за віком з 12.08.2023 р., тому відповідач зобов`язана утримувати батьків, які є непрацездатними по досягненню пенсійного віку та потребують матеріальної допомоги. Вважає, що відзив відповідача на його позовну заявою є спробою уникнути сплати аліментів.

10.10.2023 р. від відповідача надійшло заперечення щодо відповіді на відзив, у якій остання зазначила, що позивач належними та допустимими доказами не довів, що розмір призначеної йому пенсії менше за розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2023 рік», а тому просить суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити за безпідставністю.

Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою позивача ОСОБА_1 (а.с.3).

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відтак, повнолітні діти зобов`язані утримувати своїх батьків за наявності двох умов: батьки непрацездатні (особи, які досягли пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку зі втратою годувальника відповідно до закону); батьки потребують матеріальної допомоги (особи, що не мають можливості забезпечити своє гідне існування y зв`язку з відсутністю пенсії чи її низького розміру).

Також, обов`язок виплачувати аліменти батькам може бути покладено лише на повнолітніх дітей; потреба матеріальної допомоги полягає в тому, що батьки не мають можливості забезпечити своє гідне існування у зв`язку із відсутністю пенсій чи її низького розміру, а також у зв`язку із відсутністю у них інших джерел існування; непрацездатними визнаються особи, які досягли пенсійного віку, та інваліди I, II та III груп (стаття 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України) не є абсолютним.

Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Як роз`яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК).

Згідно повідомлення Глухівського відділу державної виконавчої служби у Шосткинському районі Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) № 37755 від 27.10.2021 р. на виконанні у відділі у період з 19.03.2007 р. по ІНФОРМАЦІЯ_2 перебував виконавчий лист № 2-1811 від 04.10.1994 р. про стягнення ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1/4 частини аліментів на утриманні доньки ОСОБА_2 до досягнення нею повноліття; згідно п.7 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (стара редакція закону) 04.08.2008 р. державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з досягненням дитиною повноліття (а.с. 5). Зазначене свідчить про сплату позивачем аліментів на утримання доньки лише за період з 19.03.2007 р. по ІНФОРМАЦІЯ_2

Позивач є пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 Серія НОМЕР_2 від 09.08.2023 р.

Отже, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.

Пленум Верховного Суду України у п.16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 р. № 3 роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Водночас зазначені чинники, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів з доньки на його утримання, позивач посилався на свою непрацездатність, зазначивши при цьому, що єдиним джерелом його існування є пенсія, однак жодних доказів щодо розміру пенсії, суду не надав. Крім цього, позивачем не надано суду доказів про щомісячний розмір понесених ним витрат на лікування, а також про те, що він має скрутне матеріальне становище.

Таким чином, позивач не довів факту потреби матеріальної допомоги, що виключає можливість застосування частини першої статті 202 СК України та обов`язок відповідача утримувати свого непрацездатного батька.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оскільки позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що розмір отримуваних ним доходів є значно нижчим за розмір його щомісячних витрат, суд позбавлений можливості встановити чи не забезпечує необхідного мінімального його проживання пенсія, яку він отримує, а відтак суд не вбачає підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 12, 19, 81, 85, 263, 265, 274-279 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Глухівський міськрайонний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.О. Колодяжний