Справа № 450/47/22 Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В.
Провадження № 22-ц/811/2805/22 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Назар Х.Б.

за участю: ОСОБА_1 , представника Головного управління

Держгеокадастру у Львівській області Баїк Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 06 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про стягнення шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, в якому просив стягнути з відповідача на його користь завдану шкоду.

Свої позовні вимоги обгрунтовував тим, що він неодноразово звертався до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію земельної ділянки, однак відповідачем незаконно та безпідставно приймалися рішення про відмову у здійсненні такої реєстрації, що підтверджується багатьма рішеннями судів.

Черговим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24.06.2020 у справі № 1.380.2019.007098 визнано протиправним та скасовано рішення державного кадастрового реєстратора відділу Держгеокадастру Пустомитівського району Львівської області Головного управління Держгеокарастру у Львівській області від 09.12.2019 №РВ-460132497/2019 та зобов`язано відповідача внести відомості до Державного земельного кадастру шляхом здійснення державної реєстрації у Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 2 га. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства. Однак, незважаючи на судові рішення, відповідач протягом тривалого часу відмовляється виконати вимоги державного виконавця. Вказує, що внаслідок прийнятих протиправних рішень відповідача він був позбавлений можливості використовувати землю за цільовим призначенням, внаслідок чого йому було завдано моральної шкоди.

Враховуючи викладене, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 06.10.2022 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 992,40 грн судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що на підставі доданих доказів позивачем доведено наявність збитків, протиправність поведінки відповідача, як заподіювача збитків, та наявність причинно -наслідкового зв`язку між неправомірними діями та завданими збитками. Також, доведено, що очікуванні доходи не є абстрактними, а дійсно могли б бути отримані за умови виконання відповідачем своїх повноважень та виконанням судових рішень. У даній справі судом відмовлено у стягненні шкоди внаслідок бездіяльності щодо здійснення державної реєстрації земельної ділянки за період 2017-2021 рр. Зазначає, що підстави, з яких було частково задоволено позов у справі № 450/967/17 не відпали і внаслідок цього завдання шкоди триває, тому така підлягає відшкодуванню за наступний період. Просить рішення суду в частині відмови у відшкодуванні завданої матеріальної та моральної шкоди скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у відшкодуванні завданої матеріальної та моральної шкоди в повному обсязі.

Від Головного управління Держгеокадастру у Львівській області надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу в частині оскарження рішення суду щодо відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, з підстав, зазначених у ній; з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення матеріальної шкоди погодився, просив залишити без змін.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Баїк Ю.П. заперечила проти задоволення скарги, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.

Встановлено, що розпорядженням голови Пустомитівської районної державної адміністрації від 22.07.2011 № 724 ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства на території Винничківської сільської ради за межами населеного пункту.

ОСОБА_1 неодноразово звертався до ГУ Держгеокадастру у Львівській області із заявами про реєстрацію земельної ділянки, проте отримував відмови.

Судовими рішеннями від 31.05.2019 у справі № 1340/6274/18, від 24.06.2020 у справі № 1.380.2019.007098, які набрали законної сили, встановлено протиправність рішень відповідача про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру та скасовано такі.

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_2 стверджував, що ГУ Держгеокадастру у Львівській області доволі тривалий час не виконувало судові рішення про скасування протиправних рішень відповідача, яким йому відмовлено у реєстрації земельної ділянки.

Вважав, що тривале невиконання судових рішень завдало йому моральних страждань, глибоких переживань, у зв`язку із чим просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайновогоабо майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (пункт 63 рішення від 28.07.1999 в справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», пункт 40 рішення від 19.03.1997 в справі «Горнсбі проти Греції»).

У цій справі суд першої інстанції, розглядаючи позов ОСОБА_1 до ГУ Держгеокадастру у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, дійшов правильного висновку про доведеність позивачем завдання йому моральної шкоди незаконною відмовою органу державної влади у реєстрації земельної ділянки.

Разом з тим, помилковим є висновок суду про відмову у задоволенні позову з підстав наявності рішення суду у справі № 450/967/17 про той самий предмет і з тих самих підстав, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи № 450/967/17, предметом позову у ній було стягнення з ГУ Держгеокадастру у Львівській області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 300 000,00 грн та матеріальної шкоди у розмірі 237 661,00 грн завданої бездіяльністю відповідача за період 2012-2016 років невиконанням судових рішень від 01.04.2014 у справі № 813/558/14, від 13.10.2015 у справі № 813/4524/15, від 16.05.2016 у справі № 813/6307/15, від 14.02.2017 у справі № 813/122/17.

Натомість у справі, яка розглядається, предметом позову є відшкодування шкоди завданої невиконанням судових рішень від 31.05.2019 у справі № 1340/6274/18 та від 24.06.2020 у справі № 1.380.2019.007098, якими встановлено протиправність рішень відповідача за період з 2017 по 2021 роки.

Колегія суддів вважає доведеним, що тривале невиконання судового рішення, ухваленого на користь позивача, призвело до його моральних страждань, оскільки впливає на його емоційний та психологічний стан.

Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння йому моральної шкоди.

Негативні емоції позивача внаслідок тривалого та умисного невиконання відповідачем судових рішень перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із діями відповідача, а відтак завдали йому моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди, колегія суддів бере до уваги тривале невиконання органом державної влади судових рішень, що спричинило ОСОБА_1 моральні страждання, які полягали у переживаннях, втраті звичайного життєвого ритму внаслідок участі у численних судових засіданнях, неодноразових зверненнях для виконання судових рішень, та з урахуваннмя вимог розумності і справедливості вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 30 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення матеріальної шкоди апелянтом не оскаржується, тому в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду слід скасувати та постановити нову постанову про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 06 жовтня 2022 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди та стягнення судового збору. Постановити в цій частині нову постанову.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на користь ОСОБА_1 30 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 19.10.2023

Головуючий

Судді