ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/5718/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Заставенко М.О.,

з секретарем судового засідання Змієвською А.С.,

за участі

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дружини,

ВСТАНОВИВ:

29.06.2023 до суду від представника позивача - адвоката Денисенко Ірини Іванівни надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дружини, у якій представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання у розмірі 5 000 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 30.03.2004 між сторонами було укладено шлюб, позивач є інвалідом ІІ групи по зору, не може знайти роботу, на прохання надати фінансову допомогу відповідач відмовляє, хоча має постійне місце роботи. Отримує заробітну платню, володіє нерухомим та рухомим майном.

Ухвалою від 10.07.2023 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами /а.с.23/.

21.08.2023 від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та відзив, у якому відповідач заперечує проти задоволення позову посилаючись на те, що відповідач не докладає зусиль щодо працевлаштування, хоча може працювати, розмір його доходу не дозволяє йому утримувати дружину, враховуючи, що він винаймає житло, а належне йому нерухоме майно не приносить доходу.

Ухвалою від 18.09.2023 задоволено заяву відповідача, постановлено проводити розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін /а.с.35/.

У судовому засіданні позивач пояснила, що проживає разом у квартирі відповідача із сином студентом, працювала в лікарні медичною сестрою, проте 06.08.2022 звільнена, на облік у центр зайнятості не ставала. Отримує пенсію по інвалідності у розмірі близько 6 000 грн, які витрачає на лікування, ліки та допомогу сину. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Представник позивача просила задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача заперечував проти позову та підтвердив, що відповідач винаймає житло, а власну квартиру залишив для проживання дружині та сину.

Заслухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини дійшов наступного висновку.

Сторони 30.03.2004 уклали шлюб, мають спільного сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.4,5/.

Позивач є інвалідом 2 групи загального захворювання позову довічно, може працювати у відповідно створених умовах /а.с.6,9,12-13/.

31.08.2022 позивач звільнена з КНП «Київська обласна клінічна лікарня» /а.с.10-11/.

Як стверджує позивач, що не заперечувалось стороною відповідача, позивач отримує пенсію по інвалідності у розмірі 6 000 грн.

Середня заробітна плата відповідача за період з лютого 2023 по липень 2023 склала 16 590,59 грн, з урахуванням утримань /а.с.31/.

Відповідачу на праві власності належить 1/2 частина квартири за адресою АДРЕСА_1 , земельна ділянка площею 0,126 га у с. Городище, Бориспільського району, Київської області, земельна ділянка площею 0,25 га та домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 /а.с.7,8/.

Статтею 75 СК України встановлено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 76 СК України після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

За змістом ст. 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення; фінансова можливість іншого з подружжя.

Таким чином, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Таку правову позицію сформулював Верховний Суд України у постанові від 13.04.2016 (справа № 6-3066цс15), прийнятій за результатами розгляду справи з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції ст. 75 Сімейного кодексу України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

В силу ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку.

Як передбачено ст. 4 вказаного Закону, прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України після проведення науково-громадської експертизи сформованих набору продуктів харчування, набору непродовольчих товарів і набору послуг. Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Відповідно до ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік», встановлено у 2023 році прожитковий мінімум складає 2 589 грн. Для осіб, які втратили працездатність - 2 093 грн.

Позивач отримує пенсію по інвалідності у розмірі 6 000 грн, що перевищує прожитковий мінімум встановлений законом для осіб, які втратили працездатність.

Отже, зважаючи на те, що позивач отримує пенсію в розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч. 4 ст. 75 СК України.

Крім того, позивачем не доведено належними та допустимими доказами можливість відповідача надавати їй матеріальну допомогу у розмірі 5 000 грн.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За наведених обставин, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 265, 268, 274, 279, 280-289 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.О. Заставенко

Повний текст рішення складено 18.10.2023.