Справа № 444/2818/23
Провадження № 2/444/895/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2023 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Мікула В. Є.

секретар судового засідання Садова І.З.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, третя особа: Жовківська Державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернувся до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме майно, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 . Після смерті ОСОБА_4 залишилося наступне спадкове майно 1/4 частина житлового будинку АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 . Після смерті ОСОБА_5 залишилося наступне спадкове майно 1 /4 частини житлового будинок АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були подружжям, ОСОБА_5 спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв фактично, оскільки з нею проживав та вели спільне господарство. Таким чином на час своєї смерті ОСОБА_5 мав право 2/4 частини згаданого вище будинковолодіння. ОСОБА_5 09.09.2020 року склав заповіт в користь ОСОБА_1 , згідно якого він все своє майно на яке буде мати право на час смерті заповів ОСОБА_1 .

ОСОБА_5 був власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлі від 15.05.1987р. на праві колгоспного двору. Членами колгоспного двору по АДРЕСА_1 станом на 30.06.1990р. були: ОСОБА_5 - 1 /4 частина; ОСОБА_4 -1/4 частина; ОСОБА_6 -1 /4 частина; ОСОБА_3 -1/4 частина.

Таким чином всі вище перелічені особи, являються співвласниками даного будинковолодіння в рівних частинах тобто по 1 /4. А тому просять задоволити позовні вимоги та визнати за ними право власності в частині на яку кожен з них має право.

Позивачі в судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений, однак ним надіслано заяву про визнання позовних вимог і розгляд справи у відсутності представника.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений, про причини неявки суд не повідомив.

А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивачів, представника відповідача в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнали їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом було досліджено наявні в матеріалах справи письмові докази.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 .

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були подружжям, що стверджується їх свідоцтвом про одруження НОМЕР_3 .

ОСОБА_5 спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв фактично, оскільки з нею проживав та вели спільне господарство, що стверджується, довідкою від 02.02.2021р. № 193.

З копії заповіту від 09.09.2020 року вбачається, що ОСОБА_5 все своє майно заповів позивачу ОСОБА_1 .

З копії свідоцтва про право особистої власності на будівлі від 15.05.1987р. вбачається, що ОСОБА_5 був власником житлового будинку АДРЕСА_1 на праві колгоспного двору.

З довідки № 237 від 10.02.2021 року вбачається, що станом на 30.06.1990 року в АДРЕСА_1 членами колгоспного двору були: ОСОБА_5 - 1 /4 частина; ОСОБА_4 -1/4 частина; ОСОБА_6 -1 /4 частина; ОСОБА_3 -1/4 частина.

З довідки № 2413 від 30.04.2021 року вбачається, що станом на 31.12.2012 року в КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» житловий будинок АДРЕСА_1 , зареєстрований за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_5 .

З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.08.2022 року вбачається, що нотаріус відмовив позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок після смерті ОСОБА_5 , у зв`язку із тим, що заявником не надано необхідні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно, яке підлягає реєстрації.

Дослідивши та проаналізувавши в сукупності всі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст. 81, 82 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.112 ЦК УРСР (в редакції, чинній на 14.04.1991 року) майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи

кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК УРСР (в редакції, чинній на 14.04.1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п.п. «а», «б», «г» п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", положення статей 17, 18 Закону "Про

власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору. Згідно зі ст. 4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 24.06.1983 року із змінами, внесеними згідно постанови ПВС України №13 від 25.12.1992 року, № 15 від 25.05.1998 року передбачено, що правила ст.563 ЦК про те, що спадщина на майно

колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 р. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 р. спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Судом встановлено, що станом на 30.06.1990 року за адресою АДРЕСА_1 числився житловий будинок, тип двору колгоспний, голова двору ОСОБА_5 , члени двору: ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 .

Відповідно до ст.120 Цивільного кодексу Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Таким чином всі вище перелічені особи, являються співвласниками даного будинковолодіння в рівних частинах тобто по 1 /4.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були подружжям, що стверджується їх свідоцтвом про одруження ОСОБА_5 спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв фактично, оскільки з нею проживав та вели спільне господарство, що стверджується, довідкою від 02.02.2021р. № 193.

Таким чином на час своєї смерті ОСОБА_5 мав право 2/4 частини згаданого вище будинковолодіння.

Спадщина після померлого ОСОБА_5 відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , тому до даних правовідносин слід застосовувати відповідні правила Цивільного кодексу України 2003 року.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ст. 1216-1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

При встановленні кола спадкоємців, які прийняли спадщину, суд бере до уваги копію заповіту від 09.09.2020 року, з якого вбачається, що ОСОБА_5 все своє майно заповів позивачу ОСОБА_1 .

Позивач звернувся до нотаріуса для прийняття спадщини за заповітом, однак нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок після смерті ОСОБА_5 , у зв`язку із тим, що заявником не надано необхідні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.08.2022 року.

Таким чином встановлено, що позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 .

За таких обставин позовні вимоги потрібно задовольнити повністю.

Інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи немає.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 81, 82, 141, 200, 247, 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1268, 1271 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визнати за ОСОБА_6 право власності на 1 /4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 12 жовтня 2023 року.

Суддя: Мікула В. Є.