1Справа № 335/6309/23 2/335/2431/2023
ВСТАНОВИВ:
10.07.2023 ОСОБА_1 в особі представника адвоката Писаренка С.Ю, звернувся до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ) про стягнення страхового відшкодування, мотивуючи свої вимоги наступним.
Позивач місце ДТП не залишав, викликав співробітників поліції, які склали схему ДТП від 02.09.2022, де вказали данні позивача та його автомобіля. Далі, листом УПП в Запорізькій області від 13.09.2022 зазначило, що проводяться розшукові заходи щодо встановлення марки, моделі, державного номера та особи водія автомобіля, який залишив місце пригоди, та у разі встановлення особи водія, який після скоєння ДТП залишив місце ДТП, останнього буде притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст. 124, 122-4 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі КУпАП).
Листом від 11.11.2022 позивача було повідомлено, що на момент ДТП автомобілем «Mitsubishi L200» керував військовослужбовець ОСОБА_2 , адміністративний матеріал був направлений до військової служби правопорядку. Також, працівниками патрульної поліції 09.09.2022 був опитаний військовослужбовець ВЧ НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 , який пояснив, що 02.09.2022 він знаходився в машині «Mitsubishi L200», за кермом якої знаходився ОСОБА_2 , який вночі 02.09.2022 спровокував ДТП, коли почав їхати заднім ходом і врізався у машину, яка стояла позаду. Це відбулося біля готелю «Шератон». Після аварії водій зник з місця ДТП. Листом Запорізького ЗВ Військової служби правопорядку від 28.11.2022 № 101/6080 на адресу УПП в Запорізькій області було повідомлено, що солдата ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_2 звільнено наказом начальника ВЧ НОМЕР_1 (по особовому складу) 21.09.2022 № 148 ДСК з військової служби в запас за власним бажанням. Таким чином, ВСП не має змоги здійснити його розшук для притягнення до адміністративної відповідальності.
На повторні звернення до патрульної поліції з цього питання листом УПП в Запорізькій області від 19.01.2023 за вих. № Ж-62/111/32/02-2023 повідомлено, що відносно водія ОСОБА_2 , який 02.09.2022 керував транспортним засобом «Mitsubishi L200», за фактом ДТП адміністративні матеріали не складені. Наразі вживаються заходи щодо встановлення його місцезнаходження, після чого останнього буде притягнуто до адміністративної відповідальності.
Отже, позивачем були вжиті вичерпні заходи для фіксації всіх обставин ДТП та притягнення до адміністративної відповідальності водія ОСОБА_2 , однак дотепер працівниками поліції не складені адміністративні матеріали та не передані до суду з об`єктивних причин.
Позивач звертався до МТСБУ із заявою та необхідними документами для отримання страхового відшкодування. Відповідно до експертного звіту № 1180 про оцінку автомобіля позивача, вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 102 960,81 грн., величина втрати товарної вартості складає 26 274,60 грн., загалом 129 234,41 грн. Разом із тим, відповідач листом від 29.06.2023 відмовив позивачеві у здійсненні страхової виплати, оскільки надані позивачем документи не встановлюють особу, винну у вчиненні ДТП.
Посилаючись на вимоги Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV (далі Закон № 1961),Цивільного кодексу України (далі ЦК України), позивач вказує, що для відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, не є обов`язковим встановлення вини заподіювача. Тому вважає відмову відповідача у здійсненні страхової виплати безпідставною.
З наведених підстав просив стягнути з МТСБУ на його користь грошові кошти в сумі 129 235,41 грн. та судові витрати по справі.
Відповідач МТСБУ в особі представника за довіреністю ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав з тих підстав, що умовами ст. 41 Закону № 1961 визначено можливість відшкодування шкоди за рахунок коштів фонду захисту потерпілих у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 Закону № 1961, та майну, яке знаходиться в такому транспортному засобі. Транспортний засіб «Mitsubishi L200» не було забезпечено договором обов`язкового страхування. Позивач не надав доказів того, що транспортний засіб марки «Skoda Octavia», д.н. НОМЕР_2 , був забезпечений, а тому у МТСБУ відсутні підстави для сплати регламентної виплати, передбаченої ст. 41 Закону № 1961.
При відшкодуванні шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, відповідно до ч. 2 ст. 1187, ч. 1 ст. 1188 ЦК України необхідно визначити вину володільця джерела підвищеної небезпеки. Водночас, наразі не визначено обставин та дій кожного з учасників ДТП, та взагалі не встановлено, чи дійсно ДТП відбувалась за вказаних у поясненнях та схемі ДТП обставинах. Відповідно до п. 32.1 ст. 32 Закону № 1961, МТСБУ не має відшкодовувати шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.
Крім того, вважав не доведеним розмір завданої матеріальної шкоди, оскільки наданий позивачем Звіт № 1180 від 14.09.2022 не відповідає вимогам Наказу Фонду Державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003, яким затверджено Методику товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (далі Методика). Так, до звіту не долучено фотографій пошкодженого транспортного засобу, акту огляду пошкодженого транспортного засобу, звіт не підписаний, не містить документів про кваліфікацію оцінювача. Крім того, шкода, пов`язана з втратою товарного виду, не відшкодовується МТСБУ на підставі п. 32.7 ст. 32 Закону № 1961.
Просив відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
Третя особа ВЧ НОМЕР_1 в особі т.в.о. командира частини ОСОБА_5 просила суд ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства, зазначивши, що ОСОБА_2 , іноземець, що проходив службу за контрактом, був звільнений наказом командира частини від 21.09.2022 за власним бажанням. Військова частина не може сприяти будь-яким чином у виявленні місцезнаходження даної особи та притягнення його до адміністративної відповідальності. МТСБУ відповідно до листа від 27.05.2022 прийняло рішення не стягувати регреси в судовому чи досудовому порядку з військових частин чи військовослужбовців ЗСУ у випадках, коли вони стали винуватцями ДТП, не маючи чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, та замість них відшкодування постраждалим буде здійснене з фонду захисту потерпілих МТСБУ згідно з п. 41.1а Закону № 1961. Така норма діятиме на період воєнного стану та півроку після його закінчення.
Судом проведено такі процесуальні дії у цій справі.
Ухвалою судді від 11.07.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з розглядом в порядку спрощеного позовного провадження, встановлено строки для подання заяв по суті справи, призначене перше судове засідання на 04.08.2023 на 13:00 год.
27.07.2023 уповноваженим представником відповідача отримано копію даної ухвали разом із копіями позовної заяви з доданими до неї матеріалами.
31.07.2023 до суду надійшов відзив відповідача на позов.
04.08.2023 до суду надійшла відповідь представника позивача на відзив, в якій зауважив, що транспортний засіб позивача «Skoda Octavia», д.н. НОМЕР_2 , на момент ДТП був застрахований ПрАТ «СК «Євроінс Україна», поліс № 206708664 терміном дії 09.11.202109.11.2022. Копія цього полісу була направлена позивачем на адресу МТСБУ 22.12.2022, а також завантажено в особистому кабінеті позивача у системі МТСБУ. Стосовно зауважень представника відповідача щодо звіту № 1180 про оцінку автомобіля, представник позивача зазначив, що повна копія звіту була також надана МТСБУ разом із листом від 23.02.2023. Також повну копію звіту з усіма додатками долучив до відповіді на відзив. Також зазначив, що до позову додано копії листів УПП в Запорізькій області, а також матеріалів, складених працівниками поліції за фактом ДТП, які у сукупності доводять протиправність дій водія ОСОБА_2 . Вважав, що у виплаті страхового відшкодування ОСОБА_1 відмовлено протиправно, а тому позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Зазначив також, що у разі задоволення позову ним будуть надані докази понесених витрат на правову допомогу адвоката.
04.08.2023 учасники справи в судове засідання не з`явились, у зв`язку із чим судове засідання відкладене до 13.09.2023 до 10:30 год.
13.09.2023 у судовому засіданні постановлено ухвалу про залучення до участі у цій справі ВЧ НОМЕР_1 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, встановлено строк для надання письмових пояснень щодо позову 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали. У зв`язку із необхідністю надсилання третій особі копії ухвали суду, копій позовної заяви з додатками та інших матеріалів оголошено перерву до 17.10.2023 до 13:00 год.
16.10.2023 надійшло клопотання представника позивача про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів, яке було задоволено судом під час судового засідання 17.10.2023.
17.10.2023 до суду надійшли письмові пояснення третьої особи.
Інші заяви по суті справи від учасників процесу не надходили.
У судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду свого представника.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з підстав, що викладені у ньому.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомив.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у письмових поясненнях просив розглянути справу за його відсутності.
За таких обставин, суд, враховуючи положення ст. 223 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу за відсутності позивача, представника відповідача, представника третьої особи.
Заслухавши доводи представника позивача, дослідивши аргументи інших учасників справи, викладені у письмових заявах по суті справи, та надані докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.
02.09.2022 о 22:18 год. на перехресті вул. Тбіліська та бул. Шевченка у м. Запоріжжі сталася ДТП за участі автомобілів «Skoda Octavia», д.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , та «Mitsubishi L200», темно-зеленого кольору, з невідомим номерним знаком, під керуванням водія ОСОБА_2 , який на момент ДТП був військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 , та який після ДТП місце пригоди залишив. Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.
Власником автомобіля «Skoda Octavia», д.н. НОМЕР_2 , є позивач ОСОБА_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 18.11.2020.
З метою фіксації факту ДТП позивач викликав поліцію, працівниками якої були складені схема ДТП та рапорт від 02.09.2022.
На вказаний лист Запорізький зональний відділ Військової служби правопорядку надав відповідь від 28.11.2022 № 101/6080, в якому повідомив, що ОСОБА_2 звільнений наказом начальника ВЧ НОМЕР_1 від 21.09.2022 № 148 ДСК з військової служби у запас за власним бажанням, у зв`язку із чим Запорізький зональний відділ ВСП не має змоги здійснити розшук водія автомобіля «Mitsubishi L200».
Аналогічна інформація була надана позивачу листом Запорізького зонального відділу ВСП від 04.01.2023 № 101/87.
Листами УПП в Запорізькій області від 19.01.2023 № Ж-62/48/32/02-2023 та від 04.03.2023 № Ж-422/01/32/01-2023 позивача повідомлено, що адміністративні матеріали відносно ОСОБА_2 не складалися. У разі встановлення місцезнаходження вказаного водія, останнього буде притягнуто до адміністративної відповідальності, про що позивача проінформують.
Також, листом УПП в Запорізькій області від 09.10.2023 № 252-ад/41/31/01-2023 представника позивача проінформовано, що ДТП сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху України, який під час руху заднім ходом не переконався в безпеці та скоїв наїзд на припаркований автомобіль «Skoda Octavia», д.н. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , після чого залишив місце події. Станом на теперішній час місцезнаходження ОСОБА_2 не відоме, тому останнього не вдається притягнути до адміністративної відповідальності. Також направлено фото пошкодженого автомобіля «Skoda Octavia», д.н. НОМЕР_2 , у результаті ДТП.
На підтвердження розміру заподіяної шкоди, завданої позивачеві внаслідок ДТП, позивачем надано Звіт № 1180 про оцінку автомобіля «Skoda Octavia», д.н. НОМЕР_2 , складений спеціалістом-автотоварознацем, оцінювачем ОСОБА_6 , який є суб`єктом оціночної діяльності, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складових КТЗ на дату оцінки 02.09.2022 складає 102 960,81 грн., величина втрати товарної вартості автомобіля складає 26 274,60 грн., матеріальний збиток, завданий власнику вказаного автомобіля внаслідок ДТП на дату оцінки складає 129 235,41 грн.
30.11.2022 позивач звернувся до МТСБУ із повідомленням про ДТП, в якому зазначив обставини вчинення ДТП та долучив схему ДТП та листи УПП в Запорізькій області.
02.12.2022 позивач направив до МТСБУ заяву про виплату страхового відшкодування на визначений позивачем розрахунковий рахунок.
Листом від 22.12.2022 позивач надіслав на адресу МТСБУ додаткові документи.
Листом від 04.01.2023 № 3-01б/419 МТСБУ знов зазначило про необхідність надання додаткових документів позивачем, зокрема, наполягало на наданні документа, що встановлює особу, винну у вчиненні ДТП.
Листом від 23.02.2023 позивачем надіслано до МТСБУ копії звіту № 1180 про оцінку його автомобіля, банківських реквізитів позивача та вищезазначених листів.
Станом на час розгляду справи судом позивачеві з боку МТСБУ не виплачено суми страхового відшкодування.
За положеннями частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Згідно зі статтею 6 Закону № 1961 страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до ст. 41 Закону № 1961 МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
У даному випадку цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу позивача автомобіля «Skoda Octavia», д.н. НОМЕР_2 , була застрахована на момент ДТП у ПрАТ «СК «Євроінс Україна», поліс № 206708664 терміном дії 09.11.202109.11.2022. Інший учасник ДТП такого полісу не мав.
З урахуванням викладених обставин суд вважає безпідставним посилання представника відповідача у відзиві на позов на те, що позивач не мав правових підстав звертатися до МТСБУ з вимогою про відшкодування шкоди на підставі ст. 41 Закону № 1961.
Відтак, у даному випадку МТСБУ має відшкодовувати шкоду за рахунок фонду захисту потерпілих на умовах, визначених Законом № 1961.
Так, згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961 у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно зі ст. 28 Закону № 1961 шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до п. 32.7 ст. 32 Закону № 1961 страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.
Отже, МТСБУ має відшкодувати шкоду, завдану внаслідок пошкодження автомобіля позивача під час вищезазначеної ДТП, яка складається саме із вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.
Представником відповідача у відзиві зауважено на недоведеності винуватості водія автомобіля «Mitsubishi L200» ОСОБА_2 , недоведеності розміру заподіяної шкоди з підстав невідповідності наданого позивачем звіту про оцінку автомобіля вимогам Методики, а також на відсутності підстав для відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою товарної вартості транспортного засобу.
З цими доводами суд погоджується лише частково, а саме у частині відсутності підстав для відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою товарної вартості автомобіля, оскільки ці доводи відповідають вищенаведеним приписам п. 32.7 ст. 32 Закону № 1961.
Щодо інших доводів відзиву відповідача, судом встановлено, що наданий позивачем звіт про оцінку містить інформацію про предмет доказування і не одержаний з порушенням закону.
Звіт № 1180 про оцінку автомобіля позивача, складений спеціалістом-автотоварознавцем, оцінювачем ОСОБА_6 , за своїм характером є звітом про оцінку майна, вимоги до якого встановлюються Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».
Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін. Проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.
Статтею 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що звіт про оцінку майна є документом, який містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання, підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Відповідно до частини другої статті 32 цього Закону оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.
Дослідивши звіт про оцінку, що наданий позивачем, суд дійшов висновку, що він відповідає вимогам ст.ст. 4, 5, 6, 12, 15, 18, 22 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Він складений за результатами безпосереднього дослідження пошкодженого автомобіля професійним оцінювачем, діяльність якого полягає у визначенні, зокрема, розміру завданих збитків в таких випадках, та кваліфікація і сертифікація якого не спростовані.
Суд зауважує, що методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України (частина перша статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).
Дослідженням наданого звіту у повному обсязі, що був долучений представником позивача до відповіді на відзив, не встановлено порушень вказаного Закону та Методики, про які зауважував представник відповідача у відзиві на позов.
Обґрунтованих доводів щодо того, що оцінювачем було порушено порядок проведення оцінки, представником відповідача не наведено, будь-яких обґрунтованих доказів, що спростовують вказану у звіті суму, не надано.
Крім того, під час судового розгляду представником відповідача не заявлялось клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, а підстави для обов`язкового призначення судової експертизи, визначені ст. 105 ЦПК України, у цій справі відсутні.
Відтак, суд вважає вищезазначений Звіт належним та допустимим доказом у справі, який підтверджує розмір заподіяної позивачеві шкоди внаслідок пошкодження його автомобіля у ДТП, що мала місце 02.09.2022.
Надаючи оцінку доводам представника відповідача про відсутність доказів винуватості водія ОСОБА_2 у цій справі, суд зауважує на тому, що цей довід фактично обумовлений відсутністю постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності вказаного водія.
Разом із тим, з боку позивача надано достатній обсяг доказів, які у повній мірі доводять, що саме неправомірні дії водія ОСОБА_2 , які виразилися у порушенні п. 10.9 Правил дорожнього руху України, призвели до наслідків у вигляді пошкодження автомобіля позивача, що, зокрема, випливає зі змісту наведених вище листів УПП в Запорізькій області, схеми ДТП, рапорту працівника поліції від 02.09.2022, письмових пояснень свідка події ОСОБА_3 пасажира автомобіля під керуванням водія ОСОБА_2 , який підтвердив неправомірність дій останнього у вигляді зіткнення з автомобілем та зникнення з місця ДТП. Об`єктивна можливість скласти протоколи про адміністративні правопорушення щодо останнього за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП відсутня через неможливість встановлення місцезнаходження ОСОБА_2 , який є іноземцем та наразі звільнений з військової служби ВЧ НОМЕР_1 .
При цьому, будь-яких доказів того, що ДТП сталася внаслідок неправомірних дій не ОСОБА_2 , а будь-якої іншої особи, зокрема і позивача, матеріали цієї справи не містять.
Більше того, імперативними приписами п. 7 ст. 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Положеннями ст. 38 КУпАП встановлено, що у разі, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.
Отже, враховуючи, що ДТП мала місце 02.09.2022, наразі сплили строки притягнення до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 38 КУпАП, а тому в силу п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 взагалі не може бути розпочате.
«…Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення.
Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.
Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.
До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.
Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. покладається на володільця джерела. Правила частини другої статті 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки...»
Таким чином, у даному випадку наявні обставини, за яких виникає цивільна-правова відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки, у даному випадку водія автомобіля «Mitsubishi L200» ОСОБА_2 , оскільки наданими суду доказами підтверджено наявність шкоди, протиправні дії її заподіювача і причинний зв`язок між протиправними діями та наявністю шкоди.
Тому суд вважає безпідставними посилання представника відповідача у відзиві на позов на п. 32.1 ст. 32 Закону № 1961, яким передбачено, що відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до МТСБУ у цій справі підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення вартості відновлювального ремонту автомобіля позивача розміром 102 960,81 грн.
У задоволенні позовної вимоги в частині відшкодування втрати товарної вартості автомобіля розміром 26 274,60 грн. суд відмовляє.
На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, що складає 1033,89 грн. (80% від 1 292,36 грн.) (а.с. 1).
Стосовно вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу
Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 274 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 в особі представника адвоката Писаренка Сергія Юрійовича до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа Військова частина НОМЕР_1 , про стягнення страхового відшкодування задовольнити частково.
Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі вартості відновлювального ремонту транспортного засобу розміром 102 960 (сто дві тисячі дев`ятсот шістдесят) гривень 81 копійку.
У задоволенні позовних вимог в частині стягнення величини втрати товарної вартості транспортного засобу в сумі 26 274 (двадцять шість тисяч двісті сімдесят чотири) гривні 60 копійок відмовити.
Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог розміром 1 033 (одна тисяча тридцять три) гривні 89 копійок.
Призначити судове засідання для вирішення питання про понесені позивачем судові витрати на правничу допомогу на 01 листопада 2023 року на 14:15 год. без повідомлення (виклику) учасників справи в судове засідання.
Встановити ОСОБА_1 строк для подання доказів щодо розміру понесених ним судових витрат на правничу допомогу до 30 жовтня 2023 року включно.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частини рішення постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 17 жовтня 2023 року.

Повний текст рішення складено 23 жовтня 2023 року (з урахуванням того, що 21, 22 жовтня 2023 року є вихідними днями).

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач Моторне (транспортне) страхове бюро України, , адреса: Русанівський бульвар, буд. 8, м. Київ, 02154;

Третя особа Військова частина НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя А.В. Шалагінова