Справа № 308/5277/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 жовтня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді : Джуги С.Д.,

суддів: Куштана Б.П., Мацунича М.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕ Ужгород» на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 квітня 2023 року про відмову у видачі судового наказу у складі судді Деметрадзе Т.Р., у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕ Ужгород» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з вивезення твердих побутових відходів, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕ Ужгород» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з вивезення твердих побутових відходів у розмірі 4 588,73 грн.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 квітня 2023 року відмовлено у видачі судового наказу з підстав п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, оскільки заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Заперечуючи ухвалу суду, товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕ Ужгород» подало апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у суду першої інстанції не було правових підстав для відмови у видачі судового наказу. Апелянт вказує на те, що фактично обгрунтування оскаржуваної ухвали зводиться до неправильного тлумачення положення ч.4 ст.163 ЦПК України, яка передбачає, що якщо заяву подано в електронній формі до боржника, який має зараєстровану офіційну електронну адресу, то заявник у подальшому повинен подавати будь-які процесуальні та інші документи, повЙ`язані з розглядом його заяви виключно в електронній формі. Вказана норма не виключає можливість заявника звернутися до суду в електронній формі із заявою про видачу судового наказу навіть у випадках, коли боржник не має зареєстрованої офіційної електронної адреси, а регламентує тільки порядок подання заявником документів у випадку, якщо боржник має зараєстровану офіційну електронну адресу.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно приписів ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції щодо відмови у видачі судового наказу (п.1 ч.1 ст.353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відмовляючи у видачі судового наказу суд першої інстанції виходив з того, що заява подана з порушеннями вимог ст.163 ЦПК України, зокрема, ч.4 ст.163 ЦПК України передбачено, що якщо заяву подано в електронній формі до боржника, який має зареєстровану офіційну електронну адресу, заявник у подальшому повинен подавати будь-які процесуальні та інші документи, пов`язані з розглядом його заяви виключно в електронній формі. Відтак, заява про видачу судового наказу в електронній формі може бути подана лише до боржника, який має зареєстровану офіційну електронну адресу, а в іншому випадку, заява подається до суду виключно у письмовій формі. Крім того, ст.169 ЦПК України визначено порядок надсилання боржникові копії судового наказу, зокрема ч. 2 ст. 169 ЦПК України передбачено, що одночасно з копією судового наказу боржникові надсилається копія заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами. При цьому, відомостями про те, що боржник ОСОБА_1 має зареєстровану офіційну електронну адресу, на яку можна було б надіслати процесуальні документи, та інші документи, пов`язані з розглядом заяви, суд не володіє.

З такими висновками суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ч.1 ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу.

Стаття 163 ЦПК України містить вимоги, щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Статтею 165 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу, а саме: 1) суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заява подана з порушеннями вимог ст. 163 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, у квітні 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕ Ужгород» звернулося до суду через підсистему «Електронний суд» із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з вивезення твердих побутових відходів у розмірі 4 588,73 грн.

Як додатки до цієї заяви додані копії відповідних документів згідно з наведеним переліком.

Відповідно до ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог ст.163 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.163 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником. У заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Згідно з ч.4 ст.163 ЦПК України (в редакції чинній на момент подачі заяви та постановлення оскаржуваної ухвали) якщо заяву подано в електронній формі до боржника, який має зареєстровану офіційну електронну адресу, заявник у подальшому повинен подавати будь-які процесуальні та інші документи, пов`язані з розглядом його заяви виключно в електронній формі.

Вказаною нормою закону в наказаному провадженні законодавцем не передбачено, що ненадання заявником (яким подано заяву в електронній формі) доказів наявності зареєстрованої офіційної електронної адреси боржника, має наслідком відмови стягувачу у видачі судового наказу на підставі п.1 ч.1ст.165 ЦПК України.

Відтак, суд першої інстанції безпідставно відмовив у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України, не звернувши уваги на зміст п.2 ч.2 ст.163 ЦПК України (в редакції чинній на момент подачі заяви та постановлення оскаржуваної ухвали), яка встановлює вимогу про зазначення у заяві про видачу судового наказу офіційної електронної адреси боржника лише у разі наявності такої інформації у заявника.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції вищевказані обставини та вимоги закону не взяв до уваги та дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За вказаних обставин, ухвала Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 квітня 2023 року підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 379, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕ Ужгород» задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 квітня 2023 року скасувати.

Справу за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕ Ужгород» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з вивезення твердих побутових відходів - направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 18 жовтня 2023 року.

Головуючий:

Судді: