Дата документу 23.10.2023
Справа № 501/1114/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2023 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Пушкарського Д.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Тимко М.Л.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Іллічівського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 (третя особа приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Бурлаченко Ірина Каримівна) про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В :

До Іллічівського міського суду Одеської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 в якому просить визнати за ним, ОСОБА_1 , право приватної власності на нерухоме майно у вигляді 1/2 частини квартири, загальною площею 79,6 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що спадкодавцю ОСОБА_6 та відповідачу ОСОБА_3 на праві приватної власності належить в рівних долях по 1/2 частині кв. АДРЕСА_2 , загальною площею 79,6 кв.м. 25.09.2010 між позивачем ОСОБА_1 та спадкодавцем ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла, і після її смерті відкрилась спадщина за законом на 1/2 частину кв. АДРЕСА_2 , загальною площею 79,6 кв.м. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 є її чоловік, ОСОБА_1 та доньки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

З моменту реєстрації шлюбу позивач постійно проживав із спадкодавцем у кв. АДРЕСА_2 , вели спільне господарство, за його заощадження проводили ремонтні роботи у квартирі, позивач доглядав за дружиною та поховав її за власні кошти, витрати на поховання доньки понесли мінімальні, тому вважає, що має право на вищевказане спадкове майно у вигляді 1/2 частки кв. АДРЕСА_2 , а оскільки діти спадкодавця ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звернулись до приватного нотаріуса Бурлаченко І.К. із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , то позивач вважає, що без визнання за ним права власності на спадкове майно у вигляді 1/2 частки вказаної квартири, здійснювати своє право власності він не зможе, у зв`язку з чим був вимушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити посилаючись на те, що відповідачі не проживали зі спадкодавцем ОСОБА_6 на день її смерті у спірній квартирі, не брали участі в оплаті комунальних послуг, не проводили ремонтні роботи, не купували меблі у квартиру. Після одруження позивач разом із спадкодавцем проживали у спірній квартирі, а відповідачки мешкали окремо. З червня 2006 року власник майна 1/2 частки ОСОБА_3 ніяких коштів на утримання жила не надавала усі витрати проводив ОСОБА_1 . Відповідачі були проти його реєстрації в даній квартирі. Позивач вважає, що було б справедливо збільшити його частку у спадковому майні, так як тільки він утримував та ремонтував квартиру увесь цей час, придбав меблі, а при поділі квартири по часткам це може бути не враховано.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні позов не визнали, надали відзив. Проти задоволення позовних вимог позивача заперечували зазначивши, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати ОСОБА_6 , яка проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 11 січня 1989 року по день своєї смерті. На день її смерті залишилось спадкове майно, а саме 1/2 частка квартири, загальною площею 79,6 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкодавець на випадок своєї смерті заповіт не залишала. Спадкоємцями першої є відповідачі та позивач, ОСОБА_1 . Спадкоємці між собою будь-яких угод, щодо зімни розміру частки у спадщині когось із них не укладались, спільне проживання та користування квартирою, проведення поточних ремонтів, а також придбання меблів у квартиру за спільні із спадкодавцем кошти не є підставою для збільшення частки позивача у спадковому майні. Спадкодавець до останніх днів свого життя самостійно себе обслуговувала, отримувала пенсію, стороннього догляду не потребувала, відповідач надавала всю необхідну допомогу своїй матері та підтримувала її, а як мати померла займалась організацією її поховання. Позивачем не надано суду нотаріальної відмови у видачі йому свідоцтва на частку в спадковому майні після смерті ОСОБА_6 . Вважає позовні вимоги позивача є такими що не підлягають задоволеною у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 відзив не надала. Надала до суду заяву у якій заперечувала проти позовних вимог позивача і просила суд розглядати справу у її відсутність.

Приватний нотаріус Бурлаченко І.К. надала письмові пояснення на позовну заяву в яких вказує, що позовні вимоги ОСОБА_1 є надуманими і такими, що не відповідають обставинам справи, тому вважає, що у задоволенні позовних вимог має бути відмовлено в повному обсязі.

Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 30.10.2021 виданого Чорноморським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 (а.с.72).

Згідно відомостей відділу реєстрації обліку виконавчого комітету Чорноморської міської ради №8-3989 від 08.11.2021 місце проживання ОСОБА_6 було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . На день смерті ОСОБА_6 за даною адресою зареєстрована ОСОБА_3 (а.с.73).

Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 24.12.2010, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з 25.09.2010 перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.8).

Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 24.12.2003, виданого Чорноморською міською радою та зареєстровано 05.02.2004 в реєстровій книзі ПР-34-150-33 КП «Бюро технічної інвентаризації» спадкодавцю ОСОБА_6 належала в рівних частках з ОСОБА_7 квартира АДРЕСА_2 (а.с.74).

Відповідно до довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, станом на 29.12.2012 за ОСОБА_8 та ОСОБА_7 зареєстровано по 1/2 частці кв. АДРЕСА_2 (а.с.77).

Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №67130127 від 03.11.2021 приватним нотаріусом Бурлаченко І.К. відкрито спадкову справу після смерті ОСОБА_6 (а.с.79).

З довідки приватного нотаріуса про склад спадкоємців по спадковій справі до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 вбачається, що спадкоємцями померлої ОСОБА_6 , які звернулись із заявами про прийняття спадщини є ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с.89).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 29.03.1980, матір`ю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вказано ОСОБА_8 (а.с.80).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 25.08.2021, ОСОБА_7 зареєструвала шлюбу з ОСОБА_9 , та змінила прізвище з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 » (а.с.81).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 10.11.1984, матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вказана ОСОБА_8 (а.с.82).

Відповідно договорузамовлення на організацію та проведення поховання від 30.10.2021, ОСОБА_3 займалась похованням ОСОБА_6 (а.с.84).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст.ст.1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Статтею 1270 ЦК України встановлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ч.2 ст.1223 ЦК України у разі неприйняття спадщини спадкоємцями за заповітом, а також в разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом мають особи, визначені в ст.ст. 1261-1265 ЦК України, відповідно до черговості спадкування.

Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який пережив, та батьки.

Спадкодавець ОСОБА_6 заповіт на випадок своє смерті щодо розпорядження майном не залишала, спадкоємцями першої черги є її діти: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та чоловік спадкодавця ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкодавців за законом є рівними.

Відповідно до положень, викладених у ст.13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особа, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно з п.4 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі у дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

При цьому, жодних доказів, щодо визнання за позивачем права власності на 1/2 частину квартири, загальною площею 79,6 м.кв,, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , суду не надано.

Таким чином, суд приходить до переконання, що обставини, на які посилався позивач в своїй позовній заяві та які були підставою для подання позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем в ході розгляду справи не представлено належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження наявності судового спору між спадкоємцями, щодо спадкового майна.

Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч.1,2 ст.12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст.81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх не спростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Отже, заслухавши пояснення сторін, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності суд, доходить висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 (третя особа приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Бурлаченко Ірина Каримівна) про визнання права власності на спадкове майно, - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 23 жовтня 2023 року.

Суддя