Справа № 466/6140/23
Провадження № 2/466/1716/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

06 жовтня 2023 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Невойта П.С.,

секретаря с/з Хрупі Б.А.,

справа №466/6140/23,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

09.06.2023 позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та просить суд стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованість за розпискою (договором позики) від 27.01.2010 року та 3 % річних за період з 07.06.2020 р. і до 07.06.2023 р. в розмірі 797 217 /сімсот дев`яносто сім тисяч двісті сімнадцять гривень 42 коп./ та 7 972 /сім тисяч дев`ятсот сімдесят дві гривні, 00 копійок/ судового збору.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 був її дідусем. Ще за життя 17.07.2019 року він склав заповіт, згідно якого заповів їй усе належне йому майно.

Переглядаючи документи, які залишив дідусь вона натрапила на розписку від 27.01.2010 року. Згідно розписки ОСОБА_2 27.01.2010 року отримав від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 20 000 доларів США та зобов`язався їх повернути в строк до 27.01.2011 року.

В розписці відсутні будь-які докази, щодо повернення коштів в сумі 20 000 доларів США та оригінал розписки був у її дідуся, з чого випливає, що відповідач умови розписки, зокрема щодо повернення грошових коштів належним чином не виконав станом на 07.06.2023 року кошти не повернув.

Окрім цього позивач просить стягнути з відповідача 1 800,60 доларів США 3 % річних за розпискою від 27.01.2010 р. виходячи із суми заборгованості 20 000,00 доларів США за кількості днів прострочення: з 07.06.2020 року по 07.06.2023 року - 1096 днів ( З % річних = 20 000 х 3 х 1096: 365 : 100 = 1 800,60 доларів США.)

У зв`язку із вищенаведеним позивач просить стягнути з ОСОБА_2 21 800,60 доларів США, що за офіційним курсом НБУ (36,5686 грн. за 1 долар США) станом на 07.06.2023 року еквівалентно - 797 217,42 гри. та 7 972, 20 грн. сплаченого судового збору.

Відповідач не скористався правом подання письмового відзиву на позовну заяву.

Ухвалою від 19.07.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Призначив судове засідання у порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень.

Ухвалою від 06.10.2023 суд вирішив проводити заочний розгляд справи.

Позивача в судове засідання не прибула, однак її представником адвокатом Васів Ю.М. було подано письмову заяву у якій він просить проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, з підстав викладених у позовній заяві, просить суд позов задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 повторно в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним оголошенням про його виклик, яке розміщено на офіційному веб-сайті судової влади України, а також від нього не надходило відзиву на позовну заяву, клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за його відсутності.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_3 , що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями свідоцтв про її народження, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому від 07.06.2000 р. серії НОМЕР_1 та про народження її матері ОСОБА_4 , виданого Раковецькою селещною радою Пустомитівського району Львівської області від 05.05.1975 р. серії НОМЕР_2 (арк.спр.38,39.

Згідно свідоцтва виданого Сихівським районним у м.Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) серії НОМЕР_3 від 05.03.2020 р. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.8).

Ще за життя 17.07.2019 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Бурило В.В., згідно якого він заповідає все належне йому майно онуці ОСОБА_1 після його смерті (а.с.9).

Як вбачається з свідоцтв про прийняття спадщини за заповітом виданих приватним нотаріусом Дяків В.О. зареєстрованих в реєстрі за №1213, № 1215 від 02.10.2020 р. ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті діда ОСОБА_3 (арк.спр.40-42).

З дослідженої в судовому засіданні оригіналу розписки, складеної 27.01.2010 р. ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 20 000 доларів США та зобов`язався їх повернути в строк до 27.01.2011 року /арк.спр.36/.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідност.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1);докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5)

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Вирішуючи вимоги за даним позовом, суд керується наступним.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка помер (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (ст.1218, 1231 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною першою статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, які встановлені договором.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року у справі №6-1967цс15.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказувався факт укладення договору позики і його умови. Такі правові висновки щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі №6-996цс17.

У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження №14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання: "Грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України.

Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України).

Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (частина перша статті 1046, частина перша статті 1049 ЦК України; див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16)".

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі викладено, суд приходить до висновку що відповідач не виконав передбачених договором позики зобов`язань, не повернув отримані від позивача кошти, з метою захисту порушених прав та інтересів позивача, суд вважає за необхідне стягнути з останнього на користь позивача заборгованість за розпискою (договором позики) від 27.01.2010 року у сумі 20 000,00 доларів США основної суми боргу, 1 800,60 доларів США 3 % річних за користування позикою за кількості днів прострочення: з 07.06.2020 року по 07.06.2023 року - 1096 днів ( З % річних = 20 000 х 3 х 1096: 365 : 100 = 1 800,60 доларів США) що за офіційним курсом НБУ (36,5686 грн. за 1 долар США), що станом на 07.06.2023 року еквівалентно - 797 217,42 гри.

Крім того, в силу дії ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в користь позивача 7 972, 20 грн. судового збору.

Керуючись ст. 12, 13, 76, 80, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 280, 281, 282 ЦПК України, ст. 3, 11, 15, 16, 22, 525, 526, 530, 546,549, 598, 610, 625, 1046-1054 ЦК України, суд

у х в а л и в:

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за розпискою (договором позики) від 27.01.2010 року та 3 % річних за період з 07.06.2020 р. по 07.06.2023 р. в розмірі 797 217 /сімсот дев`яносто сім тисяч двісті сімнадцять гривень 42 коп./ та 7 972 /сім тисяч дев`ятсот сімдесят дві гривні 00 коп./ судового збору.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача ОСОБА_2 .

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлений 06.10.2023.

Суддя П. С. Невойт