ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 жовтня 2023 року

м. Харків

справа № 629/2371/23

провадження № 22-ц/818/1650/23;

провадження № 22-ц/818/1916/23

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків цивільну справу в режимі відеоконференції за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення моральної шкоди за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 адвоката Тарасенко Віри Юріївни та Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 липня 2023 року та за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на додаткове рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31 липня 2023 року постановлені під головуванням судді Ткаченко О.А., -

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення моральної шкоди.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 липня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 20 000 грн. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця судовий збір в дохід держави в розмірі 2684 грн. В іншій частині позовних вимог, відмовлено.

Додатковим рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31 липня 2023 року заяву адвоката Тарасенко Віри Юріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 11 гривень 18 копійок.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Тарасенко Віра Юріївна просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні на користь ОСОБА_1 моральної шкоди на суму 972 400,00 грн та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не була врахована ступінь вини власника джерела підвищеної небезпеки щодо забезпечення залізничної колії від нещасних випадків, не врахована чинна практика Верховного Суду з аналогічних питань. Вказує, що загиблий був її сином, після його смерті вона зазнає душевних та моральних страждань, на що судом першої інстанції не було надано належної оцінки.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Українська залізниця» просить скасувати рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11.07.2023 та додаткове рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області 31.07.2023 року в частині задоволених позовних вимог, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що з постанови про закриття кримінального провадження 17.07.2023 року вбачається, що на зупиночній платформі «Заводська» поїздом №195 сполученням «Бахмут-Маріуполь», травмовано невідомого чоловіка, якого після травмування було доставлено до Лозівської ЦРЛ. З матеріалів справи вбачається, що загиблий під час наїзду був в стані алкогольного сп`яніння, про що зазначено у судово-медичній експертизі. Згідно з пунктом 2.20 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України пішоходам забороняється знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння. Враховуючи те, що загиблий під час наїзду на нього потягом був в стані алкогольного сп`яніння, а дії осіб в такому стані є непередбачуваними та неадекватними, спірний випадок підпадає під ознаки форс-мажору.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Тарасенко Віри Юріївни підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що потерпілий ОСОБА_2 , під час наїзду електропотяга перебував у стані алкогольного сп`яніння, сидів на пероні зупиночного пункту «Заводська», звісивши ноги до колії. Врахував, що причиною нещасного випадку, який стався з останнім, є невиконання ним вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України та наявність грубої необережності в діях потерпілого, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування шкоди у сукупності з іншими фактичними обставинами, а також, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, суд першої інстанції вважав, що є правові підстави для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди до 20 000 грн.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідною матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №149-ЛЗт/17 від 26.07.2017 року причиною смерті ОСОБА_2 є тупа травма голови з забоєм головного мозку та внутрішньочерепними крововиливами ускладнена розвитком набряку-дислокації головного мозку, що і стали безпосередньою причиною смерті ОСОБА_2 .

Постановою старшого слідчого Лозівського ВП ГУНП в Харківській області від 31.07.2017 року кримінальне провадження закрито, у зв`язку з відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення, досудовим розслідуванням встановлено, що 17.07.2017 року на зупиночній платформі «Заводська» поїздом №195 сполученням «Бахмут-Маріуполь», травмовано невідомого чоловіка (який сидів на пероні звісивши ноги до колії та на сигнали машиніста потягу не реагував, у зв`язку з чим було застосовано екстрене гальмування потягу), після травмування було доставлено до Лозівської ЦРЛ. 17.07.2017 року невідомого чоловіка для надання йому медичної допомоги. ІНФОРМАЦІЯ_3 вказаний невідомий чоловік помер у лікарні. Причиною смерті невідомого чоловіка явилося набряк - дислокація головного мозку, забій головного мозку з крововиливами під оболонки та шлуночки, тупа поєднана черепно-мозкова травма.

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилалася на те, що 17.07.2017 року близько 22-10 год. на зупиночній платформі «Заводська» 926 км, пікет 5, стався наїзд поїздом №195 сполученням «Бахмут-Маріуполь» локомотивом ЧС7 №313 під керуванням ОСОБА_3 на громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок вказаної транспортної події, ОСОБА_2 був травмований, доставлений до лікарні, де 25.07.2017 року загинув. Електропоїзд ЧС7 №313, який належить АТ «Українська залізниця», є джерелом підвищеної небезпеки. Позивач є рідною матір`ю загиблого. Електропоїзд ЧС7 №313, який здійснив наїзд на загиблого перебуває на балансі структурного підрозділу «Локомотивне депо Мелітополь» регіональної «Придніпровської залізниці» АТ «Укрзалізниця». Також позивачка посилається на те, що відповідачем не було вжито заходів безпеки на залізничному транспорті. Вважає, що при такій суттєвій спричиненій моральній шкоді позивачці, мільярдних прибутках відповідача та при фактично свавільному ставленні зі сторони відповідача до вжиття заходів безпеки на залізничному транспорті, що призвело б до зменшення кількості нещасних випадків, заявлений позивачем розмір моральної шкоди в розмірі 992 400 грн є доведеним.

Згідно вимог ст. 3 Конституції України вбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із загибеллю близької людини.

У п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК).

Частинами 1 та 2 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями ч.3 ст.23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно із ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з ч.1, 2, 5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм судова колегія дійшла таких висновків.

Аналіз положень ст.ст.1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Статтями 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, ст.1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, закон містить указівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Враховуючи, що обставин непереборної сили або умислу потерпілого не встановлено, смерть ОСОБА_2 наступила внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, позивачка є матір`ю загиблого, а тому моральна шкода заподіяна позивачці смертю її сина підлягає відшкодуванню.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд керується положеннями ч.3 ст.23 ЦК України, згідно з якою враховується характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також інші обставини, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілих.

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно із ч.2 ст.1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

При визначенні розміру моральної шкоди судова колегія враховує вимоги розумності та справедливості, встановлені судом обставини, майновий стан відповідачки, глибину та тривалість моральних страждань позивачки, яких вона зазнала внаслідок смерті її сина, характер та тривалість її немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди.

З наданого до суду висновку судово-медичної експертизи №149-ЛЗт/17 від 26.07.2017 року причиною смерті ОСОБА_2 є тупа травма голови з забоєм головного мозку та внутрішньочерепними крововиливами ускладнена розвитком набряку-дислокації головного мозку, що і стали безпосередньою причиною смерті ОСОБА_2 .

Згідно описової частини вказаної експертизи, в обставинах справи зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у травматологічному відділенні Лозівської ЦРЛ помер невідомий чоловік на вигляд 30-35 років. Надана медична карта стаціонарного хворого №2276 на невідомого чоловіка який був доставлений бригадою швидкої допомоги в Лозівську ЦРЛ 17.07.2017 року з діагнозом: тяжка поєднана ЧМТ і скелетна травма. Діагноз основний: тяжка поєднана ЧМТ і скелетна травма. ОЗЧМТ. Забій головного мозку. Субдуральна гематома. Відкритий уламковий перелом кісток ХПН. Хронічний пієлонефрит. Консиліум в складі чергового травматолога, чергового хірурга, чергового анестезіолога. Хворий доставлений-МСП у важкому стані з залізничної станції Заводська, де той був збитий потягом. На момент надходження рівень свідомості кома 1-2. Із роту запах алкоголю. Алкогольне сп`яніння. Було проведено ряд хірургічних операцій. 25.07.2017 черговим анестезіологом констатовано біологічну смерть.

З матеріалів справи вбачається, що факт порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України доведено постановою Лозівського ВП ГУНП в Харківській області від 31.07.2017 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001583 від 18.07.2017 року, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях працівників транспорту ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.276 КК України, а саме показами машиністів ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , які зазначили, що вищевказаний невідомий чоловік перед ударом потягом №195 сполученням «Бахмут-Маріуполь», сидів на пероні звісивши ноги до колії і на сигнали машиніста не реагував, у зв`язку з чим було застосовано екстрене гальмування.

Виходячи з вищевикладеного судова колегія погоджується з тим, що позивачу завдано моральну шкоду, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через передчасну смерть сина, порушенням укладу її життя та соціальних зав`язків.

Також, судова колегія приймає до уваги той факт, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок його грубої необережності.

При цьому обставин непереборної силі або умислу потерпілого суди не встановили.

За таких обставинах, врахувавши фактичні обставини справи, поведінку потерпілого, характер, глибину і тривалість душевних страждань позивачів, суд першої інстанції, з яким дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди.

Однак судова колегія не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, виходячи з наступного.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК Українки суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, судова колегія виходить з наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю сина позивачки, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки вважає, що розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 має бути визначений в сумі 100 000 грн, що узгоджується із висновками Верховного Суду у справах з аналогічними правовідносинами.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Суд першої інстанції у цій справі встановив, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, позивачка є матір`ю загиблого, а тому моральна шкода, завдана позивачу смертю її сину, підлягає відшкодуванню в розмірі 100 000,00 грн.

Такий розмір відшкодування відповідає критерію розумності і справедливості.

У зв`язку з чим рішення суду підлягає зміні в частині визначення розміру моральної шкоди.

В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Ухвалюючи додаткове рішення про стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 , судові витрати в сумі 11 гривень 18 копійок, суд першої інстанції виходив з того, що частиною 6 статті 141 ЦПК України, передбачено якщо сторона, на користь якої укладено рішення, понесла судові витрати, вони підлягають стягненню з другої сторони пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, з огляду на таке.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, позивачем та її представником надавалися попередні розрахунки судових витрат, а саме: за оплату послуг ВДРАЦС; за оплату банківської комісії за проведення платежу; за оплату поштових витрат за направлення адвокатського запиту.

Виходячи з вищевикладеного судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості підстав для ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат.

Позивачка додаткове рішення не оскаржувала.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 липня 2023 року в частині визначення розміру моральної шкоди слід змінити. Стягненню з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 підлягає моральна шкода, завдана смертю її сина, в розмірі 100 000 грн.

Додаткове рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31 липня 2023 року слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Тарасенко Віри Юріївни - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» - залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 липня 2023 року в частині розміру моральної шкоди - змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану смертю її сина, в розмірі 100 000 грн .

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Додаткове рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення складено 18.10.2023 року.