ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 27 червня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради, третя особа - Міжрайонна медико-соціальна експертна комісія, про визнання незаконними дії з ненадання акту розслідування події, встановлення факту каліцтва при виконанні професійних обов`язків, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради (далі КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР), третя особа - Міжрайонна медико-соціальна експертна комісія, про визнання незаконними дії з ненадання акту розслідування події, встановлення факту каліцтва при виконанні професійних обов`язків, мотивуючи його тим, що на момент подачі позову вона працювала розподілювачем робіт цеху ремонту на КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР на підставі наказу №08-0С від 18 січня 2016 року. До цього працювала водієм трамваю на цьому підприємстві. 27 квітня 2012 року, під час виконання трудових обов`язків водія трамваю, на зупинці трамвайного маршруту №1 стався терористичний акт, в якому постраждали люди. Трамвай було пошкоджено вибухівкою.

Зазначала, що вона опинилася в зоні ураження. Було розбите скло, вибухова хвиля заподіяла їй шкоди. Після вибуху вона була опитана слідчим як свідок. Але на той момент на незначні тілесні ушкодження, які вона отримала, ніхто уваги не звернув, як потерпілу в кримінальному провадженні, що було ініційовано правоохоронними органами за вказаним фактом, її не визнавали. Після цієї події стан її здоров`я почав погіршуватися, вона стала часто хворіти, перебувати на лікарняному. В листопаді 2015 року потрапила до Дніпропетровського обласного клінічного центру кардіології та кардіохірургії. Вважає, що саме внаслідок вибуху, її здоров`я значно погіршилося і погіршується досі. Через це вона не змогла продовжувати працювати водієм трамваю.

Вказувала, що з метою встановлення факту каліцтва на виробництві вона звернулася до МСЕК. Для отримання направлення на МСЕК звернулася до керівництва КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР, але роботодавець, відповіддю від 02 листопада 2017 року №2377, у видачі направлення відмовив через те, що подія, що сталася 27 квітня 2012 року не є підставою для складення акту розслідування та ведення обліку нещасних випадків.

Фактично відповідачем порушені вимоги ст.22 Закону України «Про охорону праці», відповідно до якої роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням із всеукраїнськими об`єднаннями профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов`язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів із моменту закінчення розслідування. Однак, роботодавцем не проведено розслідування нещасного випадку, не встановлений факт трудового каліцтва, не з`ясовані обставин погіршення здоров`я позивачки, не встановлений причинний зв`язок між захворюванням, що отримане у зв`язку з виконанням трудових обов`язків.

Посилаючись на те, що встановлення факту каліцтва необхідно їй для призначення пенсії по інвалідності або одержання допомоги за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, а тому просила суд ухвалити рішення, яким визнати незаконними дії відповідача з ненадання акту розслідування події від 27 квітня 2012 року та встановити факт її каліцтва на підприємстві при виконанні професійних обов`язків водія трамваю 27 квітня 2012 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 27 червня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка, зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким задовольнити її позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно відхилив її клопотання про призначення повторної судово-медичної експертизи від 12 червня 2023 року, чим позбавив можливості довести обґрунтованість позову. Подія, яка сталася 27 квітня 2012 року, безумовно вплинула на її здоров`я. Той факт, що по справі було призначено три експертизи та жодна із них не проведена, не може бути підставою для позбавлення її права на захист її порушених прав діями відповідача. Одночасно з апеляційною скаргою було подане клопотання про призначення повторної судово-медичної експертизи.

04 вересня 2023 року відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Наголошував на тому, що суд не зобов`язаний безкінечно призначати експертизи. В матеріалах справи немає жодних належних та допустимих доказів стосовно того, що позивачці було завдано тілесних ушкоджень внаслідок події яка сталася 27 квітня 2012 року.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що позивачка ОСОБА_1 з 01 жовтня 2003 року по 26 січня 2016 року працювала на КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР водієм трамваю 1-го маршруту, в подальшому, на підставі наказу №08-0С від 18 січня 2016 року, її переведено розподілювачем робіт цеху ремонту на КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР, що підтверджується довідкою КП «Дніпропетровський електротранспорт» ДОР №45 від 26 квітня 2016 року.

Сторонами також визнаються той факт, що 27 квітня 2012 року на зупинці трамвайного маршруту №1 по вул.Сєрова об 11 год.49 хв. стався терористичний акт, в якому постраждали люди, у т.ч. пасажири трамваю. Під час вибуху позивачка виконувала трудові обов`язки водія трамваю, перебувала на місці події. Вибух стався під час зупинки трамваю.

Відповідно до шляхового листа №120144 від 27 квітня 2012 року водія ОСОБА_1 (таб. №4095), об 11 год. 44 хв. на зупинці вибухнула урна, є постраждалі.

Вказані обставини визнаються сторонами, отже, не потребують доказування.

Відповідно до пояснювальної записки ОСОБА_1 від 27 квітня 2012 року, після того, як нею було здійснено висадку пасажирів, вона почула вибух. Вимкнула вагон, відчинила двері в кабіні і побачила поранених пасажирів в салоні вагону. Вийшовши з вагону вона побачила, що кондуктор ОСОБА_2 сиділа на зупинці, їй надавали медичну допомогу пасажири і кондуктор другого вагону ОСОБА_3 . Про подію вона повідомила лінійному диспетчеру, попросила викликати швидку.

У наданих позивачкою медичних документах відсутні відомості про те, що вона одразу після вибуху, або у розумний проміжок часу після нього, зверталася за медичною допомогою через отримані нею, як вона вказує, незначні тілесні ушкодження. Доказів того, що вона залучена у кримінальному провадженні як потерпіла від наслідків злочину також не надано.

Разом із тим, позивачка стверджувала, що у момент вибуху вона опинилася в зоні ураження: було розбите скло і вибухова хвиля заподіяла їй шкоди, але на той момент на незначні ушкодження ніхто не звернув уваги. Вважає, що саме внаслідок вибуху її здоров`я значно погіршилося в подальшому і погіршується досі. Через це вона не змогла продовжувати працювати водієм трамваю. Ця обставина, як вона вважає, підтверджується випискою з історії хвороби.

Водночас, судом встановлено, що у листопаді 2015 року позивачка звернулася за медичною допомогою до Дніпропетровського обласного клінічного центру кардіології та кардіохірургії. Згідно із випискою з медичної карти стаціонарного хворого, ОСОБА_1 знаходилася на лікуванні з 10 листопада 2015 року по 16 листопада 2015 року. Їй встановлений основний діагноз: хронічна ревматична хвороба серця, неактивна фаза. Недостатність аортального клапану 2ст. Недостатність АВ-клапанів 3ст. Легенева гіпертензія СССВ. Транзиторна синусова брадікардія. Пресинкопальні стани. Транзиторна шлуночкова екстрасистолія Гіпертонічна хвороба II ст 2ст. Супутній діагноз: хронічний холецистит поза загостренням. З історії хвороби видно, що позивачка скаржилася на запаморочення, слабкість, переднепритомний стан, нудоту. З слів пацієнтки: з дитинства страждає на ревматизм. При обстеженні амбулаторно 1 рік тому при виявлено патологія клапана (медичних документів немає). Погіршення самопочуття пов`язує з отруєнням їжею. Періодичний біль в області серця. Позивачці був рекомендований контроль кардіолога.

У листопаді 2016 року позивачка звернулася за медичною допомогою до Дніпропетровської клінічної міської лікарні №4. За даними виписного епікризу №2178, перебувала на стаціонарному лікуванні в центрі по лікуванню профзахворювань з 02 листопада 2016 року по 18 листопада 2016 року. Діагноз: поширений остеохондроз з полісегментарним больовим синдромом (цервнкотораколюмбалгія), помірним м`язово-тонічним синдромом, помірним порушенням статико-динамічної функції хребта, ст. загострення з недостатністю трафики верхніх кінцівок. Хронічна ревматична хвороба серця, недостатність аортального клапана 2ст, недостатність АВ клапанів 3ст. Легенева гіпертензія транзіторная сінусова брадикардія, присинкопальні стани. Транзиторна шлуночкова екстрасістодія. Вважає себе хворою з 2007 року, коли вперше з`явився біль в шийному відділі хребта, а з 2013 року приєднався біль у поперечному відділі хребта. Під наглядом невропатолога, лікується переважно амбулаторно На лікарняному з 22 березня 2016 року по 31 квітня 2016 року на стаціонарному лікуванні з приводу діагноза: вертеброгенна цервикокраніалгія, ст. прогресу. Була оглянута психіатром. Скаржилася на плаксивість, дратівливість, відчуття страху. Психотравмуюча ситуація у 2012 році. Об`єктивному контакту доступна, орієнтована правильно. Астенічні, емоційно лабільна, тривожна, напружена. Продуктивною психосимптоматикі на момент огляду немає. Діагноз: тривожно-депресивний стан. 14 листопада 2015 року за висновком лікарсько-консультативної комісії: пацієнтка працювала водієм трамваю 26 років. В період роботи відзначений біль у хребті, шийному грудному, поперековому відділах хребта, оніміння в кінцівках. Лікувалась один раз у стаціонарі і амбулаторно. У 2012 році під час роботи постраждала від психоемоційного стресу під час теракту. Після чого з`явився біль в області серця, оніміння в кінцівках, більше у верхніх, нестійкість настрою (зниження настрою, плаксивість), почуття страху, безсоння.

З метою встановлення факту каліцтва на виробництві позивачка звернулася до КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР з вимогами про надання акта розслідування нещасного випадку. Листом від 02 листопада 2017 року №2377 відповідач повідомив, що підстав для складання акта розслідування немає, оскільки вибух стався ще п`ять років тому. Після чого, наявними медичним документами підтверджуються, що позивачка лікувалася від хвороб, що не пов`язані із цією подією. Документів, що підтверджують факт завдання тілесних ушкоджень внаслідок вибуху немає.

По справі проведено 3 (три) комісійні судово-медичні експертизи у різних експертних установах: 1.Відповідно до висновку комісійної експертизи Дніпропетровського обласного бюро СМЕ №96 від 20 червня 2019 року: «Згідно аналізу наданої медичної документації, матеріалів справи у ОСОБА_1 встановлені захворювання: гостра респіраторно-вірусна інфекція, бронхіт, вегето-судинна дистонія по гіпертонічному типу, плече-лопатковий периартрит, остеохондроз шийного та попереково-хрестцьового відділів хребта, хронічний пієлонефрит, ревматична хвороба серця, неактивна фаза, недостатність аортального клапану 2 ст., недостатність АВ клапанів 3 ст., легенева гіпертензія, синдром слабкості синусового вузла (СССВ), транзиторна синусова брадикардія, пресинкопальні стани, транзиторна шлуночкова екстрасистолія, гіпертонічна хвороба II ст. 2 ст., серцева недостатність (СН) І ст., форма клінічна (ФК) І ст. по класифікації NYHA зі збереженою систолічною функцією лівого шлуночка, хронічний холецистит поза загостренням.

Захворювання на ревматичну хворобу серця (зі слів ОСОБА_1 встановлене з дитинства), прояви якої не фіксувались в медичній документації до 15 листопада 2015 року (через 3,5 роки, після подій, що мали місце 27 квітня 2012 року) не свідчать про будь-яке погіршення її стану здоров`я зі сторони системи кровообігу відразу після терористичного акту 27 квітня 2012 року, що підтверджується відсутністю суб`єктивних та об`єктивних (медичних) даних про різке погіршення стану серцево-судинної системи в наданій медичній документації.

Встановлені захворювання на хронічну ревматичну хворобу серця з ускладненнями були підставою для встановлення ІІІ групи інвалідності безстроково, і не входять до переліку професійних захворювань.

Погіршення стану здоров`я, а саме загострення перебігу ревматичної хвороби серця (яке мало тривалий час прогресування хронічного захворювання), встановленого лише в листопаді 2015 року, не було причиною наслідку терористичного акту 27 квітня 2012 року.

Згідно аналізу матеріалів справи (даних розслідування на підприємстві подій, що відбулися 27 квітня 2012 року, ОСОБА_1 27 квітня 2012 року будь-яких тілесних ушкоджень не отримала. Встановлені захворювання не мають травматичної причини виникнення. Загострення захворювань, які не є наслідком терористичного акту 27 квітня 2012 року, не знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з подіями, які мали місце 27 квітня 2012 року».

Відповідно до висновку комісійної експертизи Донецького обласного бюро СМЕ №102 від 07 вересня 2020 року: «Згідно даних наданої медичної документації після 27 квітня 2012 року ОСОБА_1 зверталась за медичною допомогою з приводу наступних захворювань:гостра респіраторно-вірусна інфекція, бронхіт, вегето-судинна дистонія по гіпертонічному типу, плече-лопатковий периартрит, остеохондроз шийного та попереково-крижового відділів хребта, ревматична хвороба серця, неактивна фаза, недостатність аортального І клапану 2 ст., недостатність АВ клапанів 3 ст., легенева гіпертензія, синдром слабкості синусового вузла (СССВ), транзиторна синусова брадикардія, пресинкопальні стани, транзиторна шлуночкова екстрасистолія,гіпертонічна хвороба II ст. 2 ст., серцева недостатність (СН) І ст., форма клінічна (ФК) І ст. по класифікації NYHA зі збереженою систолічною функцією лівого шлуночка, хронічний холецистит поза загостренням.

Даних за отримання ОСОБА_1 яких-небудь ушкоджень внаслідок її перебування 24 листопада 2012 року на місці скоєння терористичного акту (поруч із місцем вибуху вибухового пристрою під час управління нею трамваєм маршруту №1 Дніпра), експертною комісією не встановлено.

Виникнення вищезазначених захворювань у ОСОБА_1 , а також стан їх перебігу, не знаходяться в причино-наслідковому зв`язку з перебуванням її 24 липня 2012 року на місці скоєння терористичного акту».

Відповідно до висновку комісійної експертизи Івано-Франківського обласного бюро СМЕ №88 від 30 листопада 2021 року: «Згідно даних медичних документів, що були надані для проведення комісійної судово-медичної експертизи, у ОСОБА_1 були захворювання: гостра респіраторно-вірусна інфекція, бронхіт, вегето-судинна дистонія по гіпертонічному типу, плече-лопатковий периартрит, остеохондроз шийного та попереково-хрестцьового відділів хребта, хронічний пієлонефрит, ревматична хвороба серця, неактивна фаза, недостатність аортального клапану 2 ст., недостатність АВ клапанів 3 ст., легенева гіпертензія, синдром слабкості синусового вузла (СССВ), транзиторна шлуночкова екстрасистолія, гіпертонічна хвороба II ст. 2ст., серцева недостатність (СН) Іст., форма клінічна (ФК) І ст. по NYHA зі збереженою систолічною функцією лівого шлуночка, хронічний холецистит поза загостренням. Згідно даних матеріалів справи (даних розслідування на підприємстві подій, що відбулися 27 квітня 2012 року) ОСОБА_1 27 квітня 2012 року будь-яких тілесних ушкоджень не отримала, а тому вказані вище захворювання не знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з подіями, що відбулися 27 квітня 2012 року. Відповідь на питання: «Чи можна визнати каліцтвом погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 внаслідок її перебування 27 квітня 2012 року на місці скоєння терористичного акту, тобто поруч із місцем вибуху вибухового пристрою?» виходить за межі компетенції комісії експертів».

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходячи зі змісту норм права, та з огляду на висновки трьох комісійних судово-медичних експертиз, якими встановлено відсутність причинно-наслідкового зв`язку між фактом погіршення здоров`я позивачки та фактом підриву вибухового пристрою на трамвайній зупинці вул.Сєрова у м.Дніпрі 27 квітня 2012 року біля вагону трамваю, яким керувала остання, суд дійшов до висновку, що з позивачкою не стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, оскільки докази заподіяння тілесних ушкоджень внаслідок вибуху, або погіршення здоров`я позивачки від цієї події відсутні. Також в розпорядження суду не надано доказів й на підтвердження того, що відразу після вибуху позивачка звернулася до роботодавця або керівника робіт, який безпосередньо здійснює контроль за станом охорони праці на робочому місці, чи повідомила іншій уповноваженій особі підприємства про необхідність вжиття стосовно неї заходів надання медичної або іншої необхідної допомоги.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У даній справі предметом спору є дії відповідача з ненадання позивачці акту розслідування події - вибуху, що трапився 2 квітня 2012 року на трамвайній зупинці по вул.Сірова на маршруті №1 біля трамваю під керуванням позивачки та встановлення факту її каліцтва при виконанні нею професійних обов`язків під час цієї події.

Частиною другою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування» встановлено, що факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України «Про охорону праці».

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Частинами першою, другою статті 153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно із статтею 171 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен проводити розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Статтею 22 Закону України «Про охорону праці» встановлено, що роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об`єднаннями профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов`язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов`язковим для роботодавця. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку.

Процедуру проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності або в їх філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах, визначено Порядком проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року N1232 (яка була чинна 27 квітня 2016 року).

Згідно положень пункту 7 Порядку, розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоров`ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше.

Про кожний нещасний випадок потерпілий або працівник, який його виявив, чи інша особа - свідок нещасного випадку повинні негайно повідомити керівника робіт, який безпосередньо здійснює контроль за станом охорони праці на робочому місці (далі - безпосередній керівник робіт), чи іншу уповноважену особу підприємства і вжити заходів до надання необхідної допомоги потерпілому (пункт 8 Порядку).

Позивачкою не надано доказів того, що після події, яка мала місце 27 квітня 2012 року, вона зверталася та повідомляла відповідача.

Відповідно до пункту 14 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, комісія зобов`язана протягом трьох робочих днів з моменту її утворення, зокрема, з`ясувати обставини і причини нещасного випадку, а також вивчити первинну медичну документацію (журнал реєстрації травматологічного пункту лікувально-профілактичного закладу, звернення потерпілого до медичного пункту або медико-санітарної частини підприємства, амбулаторну картку та історію хвороби потерпілого, документацію відділу кадрів, відділу (служби) охорони праці тощо); скласти у п`яти примірниках акт проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 згідно з додатком 3 та акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою Н-1 згідно з додатком 4 (у разі, коли нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом) і передати їх роботодавцеві для затвердження. У разі, коли нещасний випадок визнаний комісією таким, що не пов`язаний з виробництвом, складається акт за формою Н-5.

Згідно з пунктом 15 Порядку, обставинами, за яких нещасний випадок визнається таким, що пов`язаний з виробництвом, і складається акт за формою Н-1, є, серед іншого, виконання потерпілим трудових (посадових) обов`язків за режимом роботи підприємства, у тому числі у відрядженні; перебування на робочому місці, на території підприємства або в іншому місці для виконання потерпілим трудових (посадових) обов`язків чи завдань роботодавця з моменту прибуття потерпілого на підприємство до його відбуття, що фіксується відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства, в тому числі протягом робочого та надурочного часу; виконання дій в інтересах підприємства, на якому працює потерпілий, тобто дій, які не належать до його трудових (посадових) обов`язків, зокрема із запобігання виникненню аварій або рятування людей та майна підприємства, будь-які дії за дорученням роботодавця.

В той же час подія яка трапилася 27 квітня 2012 року, з врахуванням обставин даної справи, на може бути кваліфікована як нещасний випадок на виробництві.

Позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження того, що після вибуху 27 квітня 2012 року, вона звернулася до роботодавця або керівника робіт, який безпосередньо здійснює контроль за станом охорони праці на робочому місці, чи повідомила іншій уповноваженій особі підприємства про необхідність вжиття стосовно неї заходів надання медичної або іншої необхідної допомоги.

Підстав для визнання незаконними дії відповідача з ненадання акту розслідування події від 27 квітня 2012 року, колегією суддів не встановлено.

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, №14448/88, §33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Колегія суддів наголошує на тому, що позивачкою не доведено, а судом не встановлено факт того, що нею було отримано каліцтво при виконанні професійних обов`язків, як і не доведено факт того, що стан її здоров`я став погіршуватися саме після подій, які мали місце 27 квітня 2012 року.

Так, перші медичні документи надані позивачкою за період з листопада 2015 року, тобто більше ніж через 3 роки після подій, які які мали місце 27 квітня 2012 року. Тобто з наданих доказів неможливо встановити причинно-наслідковий зв`язок. Про що було зазначено також і у висновках судових експертиз.

Доводи апеляційної скарги про доведеність заявлених позовних вимог відхиляються.

Доводи апеляційної скарги про те, що по справі було призначено три експертизи та жодна із них не проведена, є хибними. Так, експертизи були проведені та надано три висновки, які містяться в матеріалах справи.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 27 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Е.Л.Демченко

Судді: Т.Р.Куценко

М.О.Макаров