головуючий у суді І інстанції Рибалка Ю.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Лащевської Д.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 1 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про захист прав споживача,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про захист прав споживача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником квартири у багатоквартирному будинку за адресою АДРЕСА_1 та споживачем послуги з централізованого опалення, виконавцем якої є КП «Київтеплоенерго».

У 2021 році позивачу почали надходити рахунки на оплату комунальної послуги з централізованого постачання опалення, в яких суми, нараховані для сплати, не відповідають обсягу використаного опалення, спожитому мешканцем квартири. Позивач звернулась з листами до відповідача з вимогою обґрунтування нарахування кількості тепла та його вартості, за адресою АДРЕСА_1 , однак на її звернення КП «Київтеплоенерго» надало три різні варіанти відповіді - обґрунтування, що по різному тлумачать причину такого збільшення кількості спожитого тепла та її відповідної вартості, але так і не роз`яснено фактичну причину збільшення у двічі кількісних показників тепла у Гкал. за листопад 2020 року. Вважала, що невідповідності зазначені у відповідях КП «Київтеплоенерго» підтверджують безпідставність обрахованої кількості та вартості послуг за листопад 2020 року.

З цих підстав позивач просила суд:

- визнати протиправним рахунок-повідомлення від 1 грудня 2020 року на суму 2 111,03 грн КП «Київтеплоенерго»;

- зобов`язати відповідача обґрунтувати рахунок-повідомлення від 1 грудня 2020 року на суму 2 111, 03 грн, провести його у відповідність та перерахувати кількість та вартість за опалення за листопад 2020 року, здійснити перерахунок вартості послуги з централізованого опалення, нарахованої відповідачем та сплаченої позивачами за листопад 2020 року. Кошти переплачені споживачем за опалення зобов`язати КП «Київтеплоенерго» зарахувати, як переплату в рахунок майбутніх платежів;

- зобов`язати КП «Київтеплоенерго» привести рахунки за централізоване опалення у відповідність з урахуванням фактичної житлової площі будинку АДРЕСА_1 відповідно технічному паспорту будинку 9 135,2 кв.м та наявності в будинку нежитлових приміщень 67,3 кв. м. У разі встановлення відмінностей у житловій та нежитловій площі в будинку № 12 , не врахованої у попередніх розрахунках, здійснити перерахунок позивачу вартості послуг за опалення по квартирі № 75 за 2020-2021 рік;

- у разі підтвердження відомостей щодо непрацюючого будинкового лічильника теплової енергії в період 2019-2020 рік, зобов`язати постачальника послуг повернути сплачену щоквартальну споживачем вартість повірки будинкового лічильника за вказаний період у сумі 76 грн 76 коп.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 1 травня 2023 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про захист прав споживача відмовлено.

Не погоджуючись із указаним рішенням ОСОБА_1 звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Просить апеляційний суд застосувати спосіб захисту, у відповідності до частини 2 статті 16 ЦК України та визнати незаконними дії відповідача з нарахування та стягнення оплати за послуги, які він фактично в такій кількості та вартості не надавав, визнати незаконною бездіяльність відповідача, що полягає у відмові позивачу в отриманні інформації щодо обґрунтування вартості послуг, нездійсненні перерахунку оплати послуг та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок вартості комунальних послуг.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що під час розгляду справи судом першої інстанції не було розглянуто жодної вимоги позивача, а в рішенні суду зовсім не зазначено обставин, які спростовують правомірність вимог споживача послуг (позивача), не припинено дії відповідача направлені на порушення прав позивача щодо отримання справедливої ціни за отримані комунальні послуги, право споживача на отримання інформації про обґрунтування розрахунку вартості отриманих послуг, право споживача на повернення коштів сплачених за послуги які фактично не надавались.

Зазначає, що з 2019 року по 2023 рік в будинку по АДРЕСА_1 , загальнобудинковий засіб обліку тепла (лічильник) знаходиться в неробочому стані (відповідь: Ел.3/30/6885/30- Вих від 10 лютого 2021 року), тому кількість та вартість за опалення відповідач нараховує споживачу не за показниками загальнобудинкового лічильника тепла, а з урахуванням середнього споживання теплової енергії протягом попереднього опалювального періоду (у 2019 році з урахуванням опалювального періоду 2018 року, у 2020 році з урахуванням опалювального періоду 2019 року).

Вважає, що судом залишено поза увагою докази позивача підтверджені рахунками за листопад 2018,2019,2020 років, згідно яких вбачається безпідставне зростання кількості та відповідно вартості послуг за опалення квартири № 75 при майже незмінному тарифі та однакових погодних умовах: за листопад 2018 рік - 0,4358 Гкал на суму - 880,97 грн - тариф 1354,78 грн/Гкал; за листопад 2019 рік - 0,6864 Гкал. на суму - 1 135,59 грн - тариф 1 654,41 грн/Гкал; за листопад 2020 рік - 1,276 Гкал. на суму - 2 111,03 грн - тарифі 654,41 грн/Гкал.

Звертає увагу, що на свої неодноразові звернення позивач так і не отримала від відповідача обґрунтованого розрахунку кількості та вартості послуг опалення за листопад 2020 року, судом під час розгляду справи та прийняття рішення не було поновлено законне право споживача на отримання від постачальника послуг інформації щодо обґрунтованого розрахунку вартості послуг за опалення станом на 1 грудня 2020 року. Також звертає увагу, що право споживача на отримання зазначеної інформації передбачено укладеним договором пункт 40.2, а також вимогами Закону «Про захист прав споживачів» стаття 17.4.

Зазначає, що судом так і не було розглянуте питання відповідності фактично наданих відповідачем послуг з опалення станом на 1 грудня 2020 року послугам, кількість та вартість яких зазначена у рахунку - повідомленні КП «Київтеплоенерго» станом на 1 грудня 2020 року (за листопад 2020 року) в кількості 1,2760 Гкал. на суму 2 111,03 грн.

Вказує на розбіжності у житлових опалювальних площах будинку, які безпосередньо мають вплив на вартість послуг та встановлення справедливої ціни за отримані послуги споживачем.

Також вказує, що судом першої інстанції безпідставно не було прийнято рішення щодо повернення коштів споживачу щомісячно сплачених ним на протязі 2019-2020 років в сумі 19 грн 19 коп. ( в загальній сумі 76 грн 76 коп. за чотири квартали), за обслуговування та ремонт будинкового лічильника тепла, який фактично не обслуговується та не ремонтується з 2019 року по час розгляду справи.

Звертає увагу, що споживачем були сплачені всі рахунки у 2020 році на виконання вимог Закону та договору, але це не є підтвердженням того, що споживач згоден з виставленими відповідачем об`ємами та вартістю комунальних послуг за опалення, як це зазначено у рішенні суду. Також сплата рахунків споживачем не означає, що споживач не може оскаржувати в судовому порядку об`єми та вартість сплачених ним комунальних послуг у разі наявності підстав, які вказують на їх не відповідність фактичній кількості та вартості отриманий споживачем послуг.

14 липня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника КП «Київтеплоенерго» - адвоката Ніколаєнко О.В., в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує, що оспорювання правильності нарахування розміру плати за певні види житлово-комунальних послуг, що є різновидом претензії, - чинним законодавством як спосіб захисту не передбачений.

В судовому засіданні представник відповідача КП «Київтеплоенерго» - адвокат Ніколаєнко О.В. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на електронну адресу, яка міститься в матеріалах справи (а.с.96,98), а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за її відсутності.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено порушення її прав та встановлено, що відповідач діяв правомірно.

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_1 є споживачем житлово-комунальних послуг, що надаються у квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 зазначала, що користувався послугами з централізованого опалення зазначеної квартири, що надавалися КП «Київтеплоенерго», вчасно виконувала свої обов`язки зі сплати за надані послуги, проте у отриманому нею у грудні 2020 році рахунку-повідомленні було зазначено кількість спожитої теплової енергії та суму оплати вдвічі більшу ніж була спожита нею за два попередні роки разом, а саме станом на 1 грудня 2020 року запропоновано оплатити 2 111,03 грн (1,2760Гкал.).

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що чинним законодавством не передбачений такий спосіб захисту, як оспорювання правильності нарахування розміру плати за житлово-комунальні послуги.

Згідно пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги це - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Частинами другою - четвертою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18.

Разом із цим, за змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа, яка звернулася до суду, має право на захист її майнового права чи інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3)).

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, примусове виконання обов`язку в натурі та припинення правовідношення (пункти 1, 5 і 7 частини другої статті 16 ЦК України).

Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.12) та від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 57)).

Споживач має право одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо (пункт 2 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Виконавець, тобто суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору, зобов`язаний надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру цін/тарифів, норми споживання, режим надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо (абзац 5 частини першої статті 1, пункт 4 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування (абзац 13 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У платіжному документі мають бути передбачені графи для зазначення поточних та попередніх показань засобів обліку споживання комунальних послуг, різниці цих показань або затверджених норм, ціни/тарифу на даний вид комунальних послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу (частини друга та четверта статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 3 жовтня 2018 року у справі № 529/613/17-ц у випадку порушення юридичною особою законодавства під час нарахування плати за централізоване постачання опалення споживач має право оскаржити у суді такі дії та вимагати провести відповідний перерахунок.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Тому у випадку порушення юридичною особою законодавства при нарахуванні плати за постачання централізованого опалення споживач має право оскаржити у судовому порядку такі його дії та вимагати здійснення відповідного перерахунку.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року в справі № 6-32цс13.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції на зазначені норми матеріального права уваги не звернув, не врахував висновки Верховного Суду в схожих справах, не визначився у достатній мірі із характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню до них, не перевірив доводів позивача та дійшов необґрунтованого висновку про обрання позивачем способу захисту порушеного права, не передбаченого чинним законодавством.

Неповнота з`ясування судом обставин, що мають значення у справі, невідповідність висновків суду встановленим обставинам та неправильне застосування норм матеріального права згідно положень статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення по суті позовних вимог.

Перевіряючи доводи позивача в частині необґрунтованого рахунку-повідомлення від 1 грудня 2020 року на суму 2 111 грн 03 коп., колегія суддів виходить з наступного.

Правовідносини між виконавцем/виробником послуг з централізованого опалення та споживачем фізичною особою регулюється Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типовим договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правила). Правовідносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії та індивідуальним/колективним споживачем, який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії, вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії та порядок оплати врегульовано положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуги з постачання теплової енергії. Порядок оснащення будівель вузлами комерційного обліку визначено ст. 3 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».

Згідно з пунктом першим частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Так, згідно статті 6 Закону України "Про теплопостачання" державна політика у сфері теплопостачання базується на принципах: зокрема, забезпечення захисту прав та інтересів споживачів; забезпечення впровадження засобів обліку і приладів регулювання споживання теплової енергії.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону Україну "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" оснащення будівель вузлами комерційного обліку та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється відповідно до проектної документації з дотриманням будівельних норм і правил у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Таке оснащення та відповідна проектна документація не потребують видачі технічних умов та інших вимог до встановлення вузла комерційного обліку, погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, операторами зовнішніх інженерних мереж, виконавцями комунальних послуг.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 6 Закону Україну "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" обслуговування вузлів комерційного обліку здійснюються оператором зовнішніх інженерних мереж відповідно до цього Закону з урахуванням вимог Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність".

Періодична повірка засобів вимірювальної техніки вузлів розподільного обліку здійснюється згідно з міжповірочним інтервалом, зазначеним у технічному паспорті на цей засіб, але не менш як один раз на шість років для засобів механічного типу та не менш як один раз на дев`ять років для засобів інших типів (абзац 3 частини 2 статті 6 Закону Україну "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання").

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" у сфері законодавчо регульованої метрології застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам щодо точності, регламентованим для таких засобів, у встановлених умовах їх експлуатації.

Експлуатація засобів вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології (далі - законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки), здійснюється з дотриманням правил застосування таких засобів, встановлених у нормативно-правових актах, і вимог щодо їх експлуатації, встановлених в експлуатаційних документах на такі засоби.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" передбачено, що оцінка відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки вимогам технічних регламентів проводиться у разі, коли це передбачено відповідними технічними регламентами.

Законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту (частина перша статті 17 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність").

Відповідно до частини першої статті 8 Закону Україну "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги згідно з вимогами статей 9-11 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 10 Закону Україну "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в такому порядку: загальний обсяг теплової енергії, що надходить до індивідуального теплового пункту, зменшується на обсяг теплової енергії, витраченої на приготування гарячої води, визначений на підставі показань відповідних вузлів обліку, а в разі їх відсутності - за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Згідно з пунктом 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, чинних станом на час виникнення спірної заборгованості, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку.

У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку.

У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку.

Оплата послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку здійснюється відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22 листопада 2018 року № 315.

Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.

Відповідно до частини четвертої статті 11 закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», у разі недопущення споживачем (його представником) виконавця або іншої особи, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, до відповідного вузла обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії для зняття показань або в разі ненадання у визначений договором строк споживачем виконавцю показань відповідного вузла обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії, якщо такі показання згідно із законом або договором зобов`язаний знімати споживач, для цілей комерційного або розподільного обліку виконавцем комунальної послуги протягом трьох місяців приймається середньодобове споживання таким споживачем відповідної комунальної послуги за попередні 12 місяців (для послуг з теплопостачання - за середнім споживанням попереднього опалювального періоду).

У разі відсутності інформації про показання вузлів обліку та/або недопущення споживачем виконавця або іншої особи, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, до відповідного вузла обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії для зняття показань після закінчення тримісячного строку з дня недопуску виконавець комунальної послуги зобов`язаний здійснювати розрахунки з такими споживачами як із споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку.

Після відновлення надання показань вузлів обліку такими споживачами виконавець відповідної комунальної послуги або інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, зобов`язані провести перерахунок із споживачем, а для вузлів розподільного обліку - з усіма споживачами будівлі.

Так, звертаючись до суду першої інстанції із позовом ОСОБА_1 вказувала, що за листопад 2020 року незважаючи на незмінну однакову з 2019 роком вартість тарифу, однакові умови експлуатації будинку та внутрішньобудинкових систем, відсутність критичних мінусових температурних показників навколишнього середовища, зменшення опалювальної площі будинку на 2 586,6 кв.м, кількість тепла та її вартість безпідставно збільшилась у двічі.

З матеріалів справи вбачається, що у 2020-2021 році позивачка неодноразово зверталась до КП «Київтеплоенерго з питанням: в зв`язку з чим показники кількості спожитого тепла (у Гкал.) по спірній квартирі у листопаді 2020 року склали розмір, як за два попередні роки разом.

Так, на звернення позивачки КП «Київтеплоенерго» надало три різні варіанти відповіді - обґрунтування, що по різному тлумачать причину такого збільшення кількості спожитого тепла та її відповідної вартості. Разом з тим, у вказаних відповідях так і не роз`яснено фактичну причину збільшення у двічі кількісних показників тепла у Гкал. за листопад 2020 рік.

У відповіді від 23 грудня 2020 року Ел.3/30/11393/30- Вих., КП «Київтеплоенерго» направило позивача за інформацією з цього питання до «Центру комунальних послуг» (а.с. 18), яке 16 січня 2021 року повідомило позивачку, що різниця пов`язана зі зниженням температурних показників повітря у грудні 2020 року в порівнянні з листопадом 2020 року (а.с. 19).

У відповіді від 8 лютого 2021 року № Ел.3/30/3799/30 - Вих., зазначено, що вартість тарифу на тепло замість базового тарифу - 1 654,41 грн/Гкал, у грудні 2019 вартість 1 Гкал становила 1 290,44 грн (а.с. 16).

Разом з тим, як вбачається із згідно рахунків-повідомлень від 1 грудня 2019 року та 1 грудня 2020 року вартість тарифу застосовано 1 654,41 грн./Гкал, а тому інформація вказана у відповіді від 8 лютого 2021 року № Ел.3/30/3799/30- Вих.не відповідає дійсності (а.с. 11-12).

Згідно рахунків-повідомлень від 1 грудня 2019 року та 1 грудня 2020 року вартість тарифу застосовано 1 654,41 грн./Гкал (а.с. 11-12): 2018 рік - 0,4358 Гкал., тариф - 1354,78 на суму - 880,97 грн; 2019 рік - 0,6864 Гкал., тариф - 1654,41 на суму -1 135, 59 грн; 2020 рік - 1,276 Гкал., тариф - 1 654,41 на суму - 2 111,03 грн.

У відповіді від 10 лютого 2021 року Ел.3/30/6885/30- Вих, зазначено, що в опалювальний період 2019/2020 не працював будинковий лічильник обліку теплової енергії тому нарахування здійснювалось з урахуванням середнього споживання теплової енергії протягом попереднього опалювального періоду.

Разом з тим, в рахунках-повідомленнях від 1 грудня 2019 року та 1 грудня 2020 року зазначено, що нарахування кількості спожитої теплової енергії та її вартість обчислена відповідно до показників будинкового лічильника, та виставлено вартість повірки та обслуговування будинкових лічильників в сумі 19 грн 19 коп., що і зазначено в рахунках:

- від 1 грудня 2019 року - 84,796 Гкал.;

- від 1 грудня 2020 року - 157,64 Гкал, що майже в двічі більше при однакових умовах експлуатації та обслуговування будинку.

Крім того, у відзиві на позов від 29 червня 2022 року (а.с. 29-45), відповідач зазначає, що нарахування за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у 2020 році відбувались з урахуванням загально будинкового обліку теплової енергії, що суперечить відповіді від 10 лютого 2021 року Ел.3/30/6885/30- Вих, в якій зазначено, що в опалювальний період 2019/2020 не працював будинковий лічильник обліку теплової енергії.

Колегія суддів також звертає увагу, що КП «Житло Сервіс» посилаючись на технічний паспорт будинку у своїй відповіді від 18 березня 2021 року № 11-02/38 зазначає житлову площу будинку 9 135,2 кв.м., а також нежитлові приміщення 63,7 кв.м. За цими площами і розраховується вартість комунальних послуг з утримання будинку.

Вказана житлова площа будинку та площа нежитлових приміщень відсутні у рахунках КП «Київтеплоенерго», що вказує на недостовірність відомостей про площі будинку № 12 , що використовує КП «Київтеплоенерго» у розрахунках.

Таким чином КП «Київтеплоенерго» необгрунтовано нараховано збільшену вартість оплати за опалення за листопад 2020 року в кількості 1,276 Гкал. на суму 2 11,03 грн використовуючи середні показниками при наявності будинкового лічильника без врахування фактичних показників будинкового лічильника станом на 1 січня 2020 року.

Також, за відсутності в матеріалах справи доказів, які підтверджують наявність у КП «Київтеплоенерго» підстав для здійснення нарахування обсягу отриманої позивачем послуги з централізованого опалення у зазначеній сумі, таких, наприклад, як акт про встановлення не справності приладу обліку теплової енергії, з урахуванням того, що нарахування по квартирі позивача відбувались за показниками будинкового лічильника, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та вимог позовної заяви щодо необхідності обґрунтування рахунку-повідомлення від 1 грудня 2020 року за послуги централізованого опалення в розмірі 2 111,03 грн.

З огляду на вказане, позовні вимоги про зобов`язання КП «Київтеплоенерго» обґрунтувати рахунок-повідомлення від 1 грудня 2020 року на суму 2 111 грн 03 коп., провести його у відповідність та перерахувати кількість та вартість за опалення за листопад 2020 року, здійснити перерахунок вартості послуги з централізованого опалення, нарахованої КП «Київтеплоенерго» та сплаченої позивачами за листопад 2020 року, а також щодо зобов`язання КП «Київтеплоенерго» привести рахунки за централізоване опалення у відповідність з урахуванням фактичної житлової площі будинку АДРЕСА_1 відповідно технічному паспорту будинку та наявності в будинку нежитлових приміщень знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню.

В той же час, позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання постачальника послуг повернути сплачену щоквартальну споживачем вартість повірки будинкового лічильника за вказаний період у сумі 76 грн 76 коп, задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не обґрунтовано підстав для повернення таких коштів, як то договірних, чи таких, що ґрунтуються на нормах спеціального закону, що регулюють відповідні правовідносини, чи як безпідставно сплачені, тощо.

Отже, враховуючи вищенаведене, положення статті 376 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, то відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Так, за розгляд справи в суді першої інстанції підлягав сплаті судовий збір за три вимоги немайнового характеру у розмірі 2 724 грн (908*3), за розгляд апеляційної скарги підлягав сплаті судовий збір у розмірі 4 086 грн (2 724 грн*1,5).

Беручи до уваги, що за наслідками апеляційного розгляду справи позов задоволено частково (дві немайнові вимоги), колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача слід стягнути в дохід держави 4 540 грн судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 1 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення вимог позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про захист прав споживача.

Зобов`язати Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» обґрунтувати рахунок-повідомлення від 1 грудня 2020 року на суму 2 111 (дві тисячі сто одинадцять) грн 03 коп., провести його у відповідність та перерахувати кількість та вартість за опалення за листопад 2020 року, здійснити перерахунок вартості послуги з централізованого опалення, нарахованої Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» та сплаченої позивачами за листопад 2020 року.

Кошти сплачені споживачем за опалення зобов`язати КП «Київтеплоенерго» врахувати під час здійснення перерахунку.

Зобов`язати Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» привести рахунки за централізоване опалення у відповідність з урахуванням фактичної житлової площі будинку АДРЕСА_1 відповідно технічному паспорту будинку та наявності в будинку нежитлових приміщень.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» () в дохід держави 4 540 (чотири тисячі п`ятсот сорок) грн судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийТ.О. Писана
СуддіК.П. Приходько

С.О. Журба