Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.12.2023 Справа №607/19004/23 Провадження №2/607/3559/2023

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Герчаківської О. Я.,

з участю секретаря судового засідання Баб`як Н. О.,

представника позивачки, адвоката Буць О. О.,

представника відповідача Черніцького В. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Перша Тернопільська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернуася в суд з позовом до Тернопільської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Тернопільської області 16 вересня 2016 року.

Після її смерті відкрилася спадщина на все належне спадкодавцю майно, включаючи квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно з даними будинкової книги на момент смерті ОСОБА_2 у даній квартирі більше ніхто не проживав та зареєстрований не був.

ОСОБА_2 є бабою позивачки по матері. Матір позивачки ОСОБА_3 .

У кінці вересня цього року, під час прибирання у вищезазначеній квартирі, серед інших документів баби, позивачка виявила заповіт на своє ім`я, посвідчений державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Темніковою С. А. 20 грудня 2002 року та зареєстрований у реєстрі за № 4-3991. Раніше про існування даного заповіту позивачці відомо не було.

З метою оформлення спадкових прав за заповітом ОСОБА_1 звернулась до Першої Тернопільської державної нотаріальної контори. Однак, у прийнятті спадщини їй відмовлено та роз`яснено право звернутись до суду із заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Необізнаність позивачки про наявність заповіту перешкодила їй вчасно звернутись до нотаріальної контори. Такі причини є поважними і не залежали від її волі (рішення Верховного Суду у справі № 565/1145/17 від 26 червня 2019 року).

Особа, яка не прийняла спадщини в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 сг. 1272 ЦК України.

Належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку відсутності таких - територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (відповідні сільські, селищні, міські ради).

Відповідно до ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, а саме: АДРЕСА_2 .

Інших спадкоємців за заповітом чи за законом, які прийняли спадщину, немає, спадкова справа не заводилась. Чоловік спадкодавці - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочка - ОСОБА_5 із ОСОБА_2 на момент смерті не проживала, до нотаріальної контори не зверталася, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таким чином, належним відповідачем у даній справі є територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

З причин необізнаності про існування заповіту, ОСОБА_1 просить визначити їй додатковий строк в 2 (два) місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщиниза заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі № 607/19004/23, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

20 жовтня 2023 року представник відповідача Тернопільської міської ради подав до суду відзив на позовну заяву про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В його обґрунтування зазначив про те, що як вбачається із змісту позовної заяви. ОСОБА_1 просить додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом терміном в два місяці.

Тернопільська міська рада вважає даний позов безпідставним та необґрунтованим, а тому заперечує проти нього з урахуванням наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Положеннями ч. 1 ст. 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини оновлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Заяву про прийняття спадщини у встановлений законодавством строк не подав і вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України).

Виходячи з матеріалів, позивачка посилається на необізнаність наявності заповіту, що не є поважною причиною і незалежно від наявності заповіту спадкоємець, який бажає прийняти спадщину має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Також слід зауважити про дату смерті спадкодавця, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто позивачка сім років не приймала будь-яких дій для прийняття спадщини.

У постанові КЦС/ВС від 06 лютого 2018 року у справі 180/1163/16-ц, викладено правову позицію, що при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

З урахуванням матеріалів справи, Тернопільська міська рада приходить до висновку, що немає жодних обґрунтованих підстав для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Просить відмовити ОСОБА_1 у задоволені позовної заяви до Тернопільської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини строком у два місяці.

03 листопада 2023 року судом постановлено протокольну ухвалу про залучення до участі в справі у процесуальному статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Першу тернопільську державну нотаріальну контору в якої також запитано інформацію про те, чи заведена спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , та чи складалися ОСОБА_2 заповіти.

17 листопада 2023 року Перша тернопільська державна нотаріальна контора надіслала суду інформацію про те, що спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не заведена, однак від імені спадкодавця посвідчено заповіт Першою тернопільською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 4-3991, про що також надано Інформаційні довідки.

04 грудня 2023 року суд протокольною ухвалою закрив підготовче судове засідання з розгляду справи № 607/19004/23 та перейшов до розгляду справи по суті в тому ж складі суду та учасників.

Представник позивачки, адвокат Буць О. О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити.

Представник відповідача Тернопільської місткої ради Черніцький В. Р. просив відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що спадкоємець не вживав заходів для прийняття спадщини без поважних причин.

Представник третьої особи Першої тернопільської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, однак надіслав на адресу суду листа про розгляд справи у його відсутності, по наявних у справі документах.

Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 13 червня 1997 року, виданого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 13 червня 1997 року на підставі розпорядження органу приватизації від 06 червня 1997 року, записано у реєстрову книгу № 23141, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 дійсно належить за правом спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1 .

16 листопада 2002 року по реєстру № 4-3657 Першою тернопільською державною нотаріальною конторою після померлого ОСОБА_4 на його частину квартири видано свідоцтво про право на спадщину за законом дружині ОСОБА_2 , що також вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 листопада 2002 року, виданого державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори, спадкова справа № 988, зареєстровано в реєстрі № 4-3657, на якому начальником міського бюро технічної інвентаризації вчинено реєстраційний напис про реєстрацію частини квартири АДРЕСА_1 , яка зареєстрована міським бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за ОСОБА_2 і записана в реєстрову книгу № 64 за реєстровим № 23191 05 грудня 2002 року.

20 грудня 2002 року ОСОБА_2 на випадок своєї смерті склала заповіт в якому розпорядилася, що належну їй на праві особистої власності квартиру АДРЕСА_1 , а також все інше майно заповіла ОСОБА_1 . 20 грудня 2002 року цей заповіт посвідчено ОСОБА_7 , державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 4-3991.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 79 років померла ОСОБА_2 , що слідує із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 16 вересня 2016 року Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 1452.

Згідно інформації з будинкової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку по АДРЕСА_2 , за цією адресою на день смерті ОСОБА_2 , остання була зареєстрована одна.

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , її батьками є ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , що вбачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 22 вересня 2023 року, виданого повторно Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 8 від 26 вересня 2023 року, підтверджується реєстрація актового запису про шлюб 06 вересня 1980 року № 892, який складено відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, ОСОБА_8 зареєстрував шлюб з ОСОБА_9 , яка після одруження носила прізвище ОСОБА_10 .

Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 7 від 26 вересня 2023 року, підтверджено реєстрацію актового запису про народження № 21 від 15 жовтня 1959 року ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , де батьком дитини зазначено ОСОБА_4 , матір`ю ОСОБА_2 .

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено актовий запис № 498, та видано свідоцтво про смерть Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Серія НОМЕР_3 .

ОСОБА_1 усно звернулася до Першої тернопільської державної нотаріальної контори щодо заведення спадкової справи після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на що отримала роз`яснення про те, що нею пропущено строк для прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Згідно Інформаційних довідок № 74700399, № 74700387зі Спадкового реєстру від 10 листопада 2023 року, які надала Перша тернопільська державна нотаріальна контора, спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не заводилася; від імені ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , посвідчено заповіт Першою тернопільською державною нотаріальною конторою 20 грудня 2002 року за реєстровим № 4-3991, місце зберігання якого Державний нотаріальний архів Тернопільської області.

Відтак, проаналізувавши вищенаведене, суд дійшов до висновку, що до виниклих правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права.

Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача.

Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 61320цс17, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16ц, від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20, від 03 березня 2020 року у справі № 145/148/20.

Верховний Суд у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 підтвердив та конкретизував в контексті заповіту правовий висновок Верховного Суду України, зроблений у справі № 6-1320цс17 (постанова від 23 серпня 2017 року), щодо частини третьої статті 1272 ЦК України, який передбачає, що правила цієї правової норми про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Необізнаність особи про існування заповіту, за умови встановлення судом цього факту, є критерієм для застосування частини третьої статті 1272 ЦК України.

Також до виниклих між сторонами правовідносин підлягає застосуванню правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 29 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, де зазначено, що виходячи з встановлених належним чином обставин цієї справи, - об`єктивна необізнаність про існування заповіту, яка належним чином встановлена та не спростована, є підставою для визнання судом поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

У постанові від 06 жовтня 2022 року (справа № 309/2047/20) Верховний Суд підтримав вищенаведену позицію та наголосив на тому, що факт наявності копії заповіту, зробленої з його оригіналу, а не дублікату, може бути підставою для сумнівів у тому, що позивач не знав про заповіт, але в силу вимог глави 5 ЦПК України цей сумнів сам по собі не доводить відповідний факт та може бути підставою для відповідного припущення, яке як доказ відповідно до умов частини шостої статті 81 ЦПК України не може бути застосоване. Судами попередніх інстанцій не встановлені обставини, які б однозначно спростували твердження позивача, що він знайшов копію зазначеного заповіту у 2020 році після відповідного звернення до нього нотаріуса.

Необізнаність позивачки ОСОБА_1 про існування заповіту, складеного спадкодавцем ОСОБА_2 та посвідченого Першою тернопільською державною нотаріальною конторою 20 грудня 2002 року за реєстровим № 4-3991, місце зберігання якого Державний нотаріальний архів Тернопільської області, судом встановлена в ході розгляду виниклого спору та стороною відповідача не спростована. Інших спадкоємців, які б спадкували майно після смерті ОСОБА_2 немає, що слідує з Інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 74700399 від 10 листопада 2023 року. Спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилася, що вказує на відсутність у нотаріуса обов`язку перевірити наявність заповіту спадкодавця та вжити заходів щодо повідомлення спадкоємців за заповітом про його існування.

Отож, в ході розгляду справи судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки на момент смерті із спадкодавцем не проживали та не була обізнана про складений на її користь заповіту. Про існування заповіту ОСОБА_1 дізналася у вересні 2023 року та звернулася до нотаріуса щодо заведення спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , однак позивачці було роз`яснено, що вона пропустила строк для прийняття спадщини, що і стало причиною звернення останньої до суду із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Враховуючи те, що в законі не міститься визначення поняття поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини і їх поважність повинна визначатися судом у кожному випадку, виходячи з конкретних обставин справи та характеру взаємовідносин сторін, суд доходить до переконання, що позивачка з поважних причин пропустили строк для подання заяви про прийняття спадщини.

За таких обставин, позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення, шляхом визначення позивачці додаткового строку у два місяці, який починає перебігати з моменту набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 7678, 206, 258268, 273, 293, 352355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк у два місяці, який починає перебігати з моменту набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_1 ,РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Тернопільська міська рада, , адреса місцезнаходження: вул. Листопадова, буд. 5, м. Тернопіль, 46001.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Перша Тернопільська державна нотаріальна контора, , адреса місцезнаходження: вул. Коперніка, буд. 1, м. Тернопіль, 46001.

Повний текст рішення суду складено 14 грудня 2023 року.

Головуючий суддя Герчаківська О. Я.