Провадження № 4-с/752/147/23
У Х В А Л А

іменем України

24 серпня 2023 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення і дії заступника начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінського В`ячеслава Андрійовича,-

в с т а н о в и в:

у травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення і дії заступника начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінського В.А., в котрій просила суд:

1.визнати неправомірними рішення заступника начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінського В.А. у вигляді

1.1.постанови про поновлення вчинення виконавчих дій від 14.02.2023 року у справі виконавчого провадження № НОМЕР_1;

1.2.постанов, вчинених після 15.11.2011 року на виконання судового рішення за виконавчим листом № 2-1521/10 у справі виконавчого провадження № НОМЕР_1.

2.зобов`язати начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінського В.А. протягом п`яти днів від дня набрання юридичної сили ухвали суду про задоволення скарги - скасувати:

2.1.постанову про поновлення вчинення виконавчих дій від 14.02.2023 року у справі виконавчого провадження № НОМЕР_1;

2.2.постанови, вчинені після 15.11.2011 року на виконання судового рішення за виконавчим листом № 2-1521/10 у справі виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Скаргу мотивувала тим, що 19.11.2010 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві Лопатецькою Ю.В. за її постановою відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 на підставі виконавчого листа № 2-1521/10, виданого 05.11.2010 року Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Правекс-Банк» 740892,73 грн.

15.11.2011 року старший державний виконавець ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві Качура Л.В. повернула виконавчий лист № 2-1521/10 згідно постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві у справі виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Вказала, що згідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла станом на 15.11.2011 року до 05.10.2016 року, виконавчі документи пред`являлися до виконання протягом року після повернення. Проте, ПАТ «Правекс-Банк» не звертався до ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві з заявою про повторне пред`явлення виконавчого листа № 2- 1521/10.

Також, згідно ч. 2 ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла до 05.10.2016 року, лише начальник відділу ДВС, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову державного виконавця, тоді як державний виконавець за законодавством не наділений правом скасовувати власні постанови.

Тому, постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві ні начальником Голосіївського відділу ДВС у місті Києві, ні в судовому порядку - не скасовувалася. А після того виконавче провадження не відновлювалося. При цьому до винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві виконання судового рішення за виконавчим листом № 2-1521/10 не зупинялося, не відкладалося і з заявою про його відстрочку або розстрочку сторони виконавчого провадження до виконавця не зверталися, про що свідчить відсутність відповідних постанов у справі вказаного виконавчого провадження.

Зазначила, що 17.03.2023 року її запросили до Голосіївського ВДВС у м. Києві, де вона дізналася про постанову про поновлення вчинення виконавчих дій, постановлену 14.02.2023 року заступником начальника Голосіївського ВДВС у м. Києві Полінським В.А. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

Вважає вказану постанову незаконною, оскільки незаконним є поновлення виконаних дій в порядку ч.5 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження», якщо у відповідності до закону виконавче провадження не відновлено після 15.11.2011 року, коли було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Відповідно за таких обставин незаконними є усі дії державного виконавця, спрямовані на виконання судового рішення за виконавчим листом № 2-1521/10 після 15.11.2011 року.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 29.05.2023 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 12.06.2023 року. Витребувано матеріали ВП № № НОМЕР_1 (а.с. 171).

12.06.2023 року розгляд скарги відкладено на 24.08.2023 року, через неявку ОСОБА_1 (а.с. 174-175).

В судове засідання 24.08.2023 року скаржник не з`явилась, подала заяву про відкладення розгляду скарги у зв`язку із тим, що її представник не зможе взяти участь у судовому засіданні.

Заступник начальника Голосіївського ВДВС у м. Києві Полінський В.А. в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду скарги повідомлений під розписку (а.с. 176).

Суд зауважує, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч.1ст. 44 ЦПК України).

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, в силу ч. 2 ст. 450 ЦПК України не перешкоджають її розгляду.

Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду.

Скаржник як ініціатор судового розгляду, має користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо скаржник не може взяти участь в судовому засіданні, вона має право подати заяву про розгляд справи за її відсутності. Ініціювавши судовий розгляд справи, скаржник насамперед повинна активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.

Скаржник не позбавлена можливості звернутися за правовою допомогою до іншого адвоката задля представництва своїх інтересів, чи за безкоштовною правовою допомогою у разі настання обставин, що призвели до складного фінансового стану. Тим паче, що в даному випадку відсутні будь-які відомості про представництво інтересів скаржника.

Правове значення у цьому випадку має тільки належне повідомлення скаржника про день та час розгляду справи.

Згідно з матеріалами скарги з моменту відкриття провадження у справі скаржник у судове засідання, призначене на 12.06.2023 року також не з`явилась без повідомлення причин. Повідомлення скаржника про день та час розгляду справи є належним.

Таким чином, з урахуванням строків розгляду справ даної категорії, визначених ч. 1 ст. 450 ЦПК України, суд вважав за можливе провести розгляд справи за відсутності скаржника.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб органів ДВС передбачено частинами першою та п`ятою статті 74 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Згідно із цими нормами рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів ДВС щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 19.05.2010 року Голосіївським районним судом м. Києва у справі за позовом ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості було ухвалено судове рішення, відповідно до якого позовні вимоги банку задоволено у повному обсязі, присуджено до стягнення з ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 740 892,73 грн. та судові витрати у справі.

Як вбачається з матеріалів ВП № № НОМЕР_1, наданих на виконання ухвали суду від 29.05.2023 року, 05.11.2010 року Голосіївським районним судом м. Києва, 19.11.2010 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві Лопатецькою Ю.В. постановою відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 на підставі виконавчого листа № 2-1521/10, виданого 05.11.2010 року Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Правекс-Банк» 740 892,73 грн.

Постановою старшого державного виконавця Качури Л.В. про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження від 19.11.2010 року ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1521/10, виданого 05.11.2010 року, приєднано до зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_2.

Постановою старшого державного виконавця Качури Л.В. про зупинення виконавчого провадження від 20.01.2011 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1521/10, виданого 05.11.2010 року, зупинено на підставі п. 6 ч. 1 ст. 35, ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою заступника начальника Голосіївського ВДВС у м. Києві Полінського В.А. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 про поновлення вчинення виконавчих дій від 14.02.2023 року на підставі ч. 5 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» поновлено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1521/10, виданого 05.11.2010 року.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що, відповідно до закону, підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія (судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових-осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

Так, завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (ст. 3 цього Закону).

Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 5 ст. 26 Закону № 1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції станом на винесення постанови від 20.01.2011 року виконавче провадження може бути зупинено у разі оголошення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини.

Згідно ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції станом на винесення постанови від 20.01.2011 року державний виконавець виносить вмотивовану постанову про зупинення виконавчого провадження з підстав, передбачених у статтях 34 і 35 цього Закону, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби. Постанову про зупинення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтею 34 цього Закону, державний виконавець виносить не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови надсилається у 3-денний строк сторонам та суду або іншому органу (посадовій особі), які видали виконавчий документ.

Виконавче провадження зупиняється: у випадках, передбачених пунктами 1 і 2 статті 34, - до визначення правонаступників боржника або призначення опікуна недієздатному боржникові; у випадках, передбачених пунктами 3, 4, 9, 13, 14 і 16 статті 34, пунктами 2, 3, 4, 6, 7, 8 і 9 статті 35, - до закінчення існування названих обставин.

Докази оскарження постанови від 20.01.2011 року чи її скасування в матеріалах справи відсутні, суду не надані.

Відповідно до п. 1 ст. 13 Закону № 1404 під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 5 ст. 35 Закону «Про виконавче провадження» № 1404 після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов`язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову.

Згідно ч. 3 ст. 13 Закону № 1404 порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Виходячи з викладеного, суд надходить до висновку про те, що постанова від 14.02.2023 року винесена у спосіб та у порядку, визначеному законом. Скаржником доказів на підтвердження зворотного не надано.

Таким чином, суд надходить до висновку про те, що вимоги скарги про визнання неправомірними рішення заступника начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінського В.А. у вигляді постанови про поновлення вчинення виконавчих дій від 14.02.2023 року у справі виконавчого провадження № НОМЕР_1, задоволенню не підлягають.

Як наслідок, не підлягають й задоволенню вимоги скарги про визнання неправомірними постанов, вчинених після 15.11.2011 року на виконання судового рішення за виконавчим листом № 2-1521/10 у справі виконавчого провадження № НОМЕР_1, зобов`язання начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінського В.А. протягом п`яти днів від дня набрання юридичної сили ухвали суду про задоволення скарги - скасувати постанову про поновлення вчинення виконавчих дій від 14.02.2023 року у справі виконавчого провадження № НОМЕР_1; постанови, вчинені після 15.11.2011 року на виконання судового рішення за виконавчим листом № 2-1521/10 у справі виконавчого провадження № НОМЕР_1.

До вказаного висновку суд надходить, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з даною скаргою ОСОБА_1 вказує про те, що 15.11.2011 року старший державний виконавець ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві Качура Л.В. повернула виконавчий лист № 2-1521/10 згідно постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві у справі виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві ні начальником Голосіївського відділу ДВС у місті Києві, ні в судовому порядку - не скасовувалася. А після того виконавче провадження не відновлювалося. При цьому до винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві виконання судового рішення за виконавчим листом № 2-1521/10 не зупинялося, не відкладалося і з заявою про його відстрочку або розстрочку сторони виконавчого провадження до виконавця не зверталися, про що свідчить відсутність відповідних постанов у справі вказаного виконавчого провадження. Відповідно за таких обставин незаконними є усі дії державного виконавця, спрямовані на виконання судового рішення за виконавчим листом № 2-1521/10 після 15.11.2011 року.

На підтвердження своєї позиції надала копію постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 15.11.2011 року (а.с. 164).

Разом з тим, вказана постанова в матеріалах ВП № № НОМЕР_1, наданих на виконання ухвали суду від 29.05.2023 року, відсутня.

За даними АСВП (РН в АСВП НОМЕР_1, ІД НОМЕР_3) постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 15.11.2011 року скасована 13.03.2012 року.

При цьому, суд вважає, що про існування вказаної обставини скаржник була обізнана з огляду на те, що після вказаної дати згідно матеріалів ВП № № НОМЕР_1, наданих на виконання ухвали суду від 29.05.2023 року, у виконавчому провадження було вчинено ряд виконавчих дій, спрямованих на виконання судового рішення, про які скаржник була повідомлена. В матеріалах виконавчого провадження міститься ряд заяв представників скаржника, поданих пізнішими датами, ніж 15.11.2011 року, а також вбачається, що безпосередньо скаржник була присутня при вчиненні виконавчих дій, котрі також провадились після 15.11.2011 року.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на вищевикладене, суд надійшов до висновку що в задоволенні скарги ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки останньою не доведено належними та допустимими доказами викладені в скарзі обставини, на які вона посилається.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 259, 263-264, 447-451 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

у задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення і дії заступника начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінського В`ячеслава Андрійовича - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.С. Хоменко