Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 367/3978/23
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/13344/2023
Головуючий у суді першої інстанції Н. Ф. Карабаза
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
18 жовтня 2023 року місто Київ

Справа № 367/3978/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Мазурик О.Ф., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Пасічник К. В.

сторони

позивач (заявник) ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 12 липня 2023 року, постановленуу складі судді Карабази Н. Ф., в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області.

в с т а н о в и в :

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, мотивованою тим, що з 18.05.2016 по 17.05.2023 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в період якого 18.01.2019 на підставі договорів купівлі - продажу майновий прав та деривативу придбали квартиру АДРЕСА_1 . Вартість вказаної квартири на момент її купівлі складала приблизно 550 000, 00 грн. Надати копії вказаних договір позивач немає можливості, оскільки вони знаходяться у відповідача. З цих же підстав він позбавлений можливості провести будівельно - технічну експертизу з оцінки нерухомого майна. Позивач вказав, що після розлучення сторони не можуть дійти згоди щодо поділу спільної квартири, а тому він звернувся до суду із даним позовом, у якому просить здійснити поділ вказаної квартири, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за ним право власності на частини квартири. Судові витрати покласти на відповідача.

Також ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , до вирішення спору по суті.

В обґрунтування заяви зазначив, що предметом даного спору є поділ спільного сумісного майна подружжя, та в порядку поділу майна, визнання прав за відповідачем на 1/2 частку квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за відповідачем, що надає ОСОБА_2 можливість відчуження вказаної квартири на користь третіх осіб без згоди позивача. У разі задоволення позову невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. ОСОБА_1 вказав, що ОСОБА_2 вже здійснено ряд заходів, спрямованих на перешкоджання користування ним об`єктом нерухомого майна, що є правом спільної сумісної власності подружжя - змінено вхідний замок, поставлено квартиру на сигналізацію, чим обмежено доступ позивача до спірної квартири.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 12 липня 2023 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову. Заборонено відчуження квартири АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду про забезпечення позову з наслідками передбаченими законом, посилаючись на незаконність та необґрунтованість постановленої судом ухвали, порушення норм процесуального права, не встановлення судом обставин, що мають значення для вирішення питання про забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що оскаржувана ухвала не містить обґрунтування в чому саме полягає реальність загрози утруднення виконання можливого рішення, окрім наявності припущень позивача, не обґрунтовано необхідність застосування забезпечення позову. Вказала, що суд повинен був повернути заяву позивача про забезпечення позову через її невідповідність вимогам ч. 1 ст. 151 ЦПК України, а не розглядати її по суті.

Звернула увагу на те, що суд односторонньо розглянув заяву про забезпечення позову без повідомлення відповідача та у її відсутність, а також без постановлення ухвали про трансляцію судового засідання на YouTube каналі, не врахував порушення процесуального права відповідача, за яким відповідно до вимог ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на приватну нерухомість, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. Судом не враховано заяву відповідача про заперечення щодо накладення арешту на квартиру, що є доказом упередженості суду при розгляді заяви про забезпечення позову. В супереч вимогам закону судом не застосовану зустрічне забезпечення позову.

Також апелянт вказує на те, що ухвала про забезпечення позову не містить зазначення судом строку її пред`явлення до виконання, що має важливе юридичне значення. Загалом підстави для застосування заходів забезпечення позову апелянт вважає формальними, а ухвала суду такою, що порушує права та законні інтереси відповідача, а тому підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача позивач зазначив, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню апеляційним судом, оскільки є необґрунтованою та безпідставною. Апелянт помилково вважає, що заява про забезпечення позову підлягала розгляду за участю відповідача, що суперечить нормам ЦПК України. А подана заява про забезпечення позову у повному обсязі відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, а тому у суду не було підстав для її повернення заявнику. Необхідність в зустрічному забезпеченні була відсутня, у зв`язку із тим, що заявник в позовних вимогах не заявляє про необхідність компенсації позивачу твердої грошової суми. ОСОБА_1 вказав, що заборона відчуження спірного нерухомого майна є обґрунтованою, рішення про визнання квартири АДРЕСА_1 особистою приватною власністю відповідача наразі відсутнє.

У судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, ухвалу суду просив залишити без змін як законну та обґрунтовану.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи повідомленою про час та дату розгляду справи, у судове засідання апеляційної інстанції не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просить розгляд справи здійснювати без її участі. Свої вимоги підтримала в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення позивача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Так, застосовуючи заходи забезпечення позову ОСОБА_1 про поділ спільного майна шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка за правовстановлюючими документами належить відповідачу на праві власності, суд першої інстанції урахував предмет та підстави спору, який виник між сторонами та вважав співмірним обраний позивачем вид забезпечення позову заявленим позовним вимогам, при цьому суд дійшов висновку, що застосований вид забезпечення позову не порушує законні права та інтереси відповідача ОСОБА_2 , а незастосування заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам процесуального права, з огляду на таке.

Так, відповідно до частин 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, одним із видів такого забезпечення є заборона вчиняти певні дії.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Як роз`яснено у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2009 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для вирішення справи по суті, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено, чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричиненню значної шкоди позивачу.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, та доводи заяви про забезпечення позову. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник реальний спір.

Таким чином, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. При цьому ухвалою про забезпечення позову суд не може вирішувати спір по суті.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

З матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник с приводу нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, заявник виклав обґрунтування суті спору та ризиків, які можуть настати у разі невжиття заходів забезпечення позову, вказуючи на те, що спірна квартира, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути відчужена відповідачем на користь третіх осіб без згоди позивача.

Так, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд не установлює прав та обов`язків сторін, а лише на підставі викладених обставин і наявних доказів, переконавшись, що поза розумним сумнівом дійсно є підстави уважати про наявність спору, застосовує заходи забезпечення позову. Питання щодо належності спірного нерухомого майна до об`єкту спільної сумісної власності подружжя та поширення на нього правового режиму спільного сумісного майна підлягає встановленню під час розгляду справи по суті спору, а не під час вирішення питання про забезпечення позову. Також під час розгляду справи по суті спору підлягатимуть оцінці надані сторонами докази на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Зазначені особливості при поданні заяви та її розгляду судом дотримані.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши наявність між сторонами реального спору щодо поділу зазначеного в позовній заяві нерухомого майна як об`єкта спільної сумісної власності подружжя, та враховуючи можливість відчуження на користь третіх осіб спірної квартири відповідачем, на яку це майно зареєстроване як на одноосібного власника, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для заборони відчуження спірної квартири, яка перебуває у власності відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що застосовані судом заходи забезпечення у виді заборони відчуження спірної квартири порушують права ОСОБА_2 , як її власника, колегія суддів оцінює критично, оскільки заборонивши відчуження такого майна суд в ухвалі не зробив жодних висновків щодо статусу такого майно. Суд керувався виключно тим, що вжиття заходів забезпечення позову виключить ризики неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову. Такий вид забезпечення позову не порушує прав відповідача, оскільки не позбавляє її права користування та володіння квартирою, а лише тимчасово обмежує її у праві розпорядження (відчуження) належним майном на власний розсуд.

Суд зазначає, що заява про забезпечення позову містить виклад детального обґрунтування та необхідності вжиття заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер. Способи забезпечення позову повністю кореспондуються з викладеними підставами позову. Тобто, способи забезпечення позову здатні забезпечити захист інтересів позивача у випадку задоволення позову і присікти дії, які ускладнять або зроблять неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому суд правильно враховував, що вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами, не порушують прав відповідача, в той час як незастосування забезпечення позову з урахуванням невизнання відповідачем позову може утруднити захист та відновлення прав позивача в разі задоволення позову. Позивачем обґрунтовано наявність зв`язку між заходами забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки вжиття заходів забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист його порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Отже, суд першої інстанції встановивши наявність між сторонами реального спору про поділ зазначеного у позові нерухомого майна та враховуючи можливість його відчуження на користь третіх осіб відповідачем, право власності на яке зареєстровано за нею, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони його відчуження.

Крім того позивачем було надано у розпорядження апеляційного суду оголошення, розміщене від імені відповідачки в мережі Інтернет щодо продажу спірного нерухомого майна.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 безпідставно вказує у апеляційній скарзі на наявність у суду обов`язку щодо повернення поданої ОСОБА_1 заяви про забезпечення позову через її невідповідність вимогам п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, оскільки апеляційним судом перевірено зміст заяви про забезпечення позову та встановлено її відповідність вказаним вимогам закону. Зокрема, ціна позову, про забезпечення якого просить заявник, зазначена у позові. Необхідність зустрічного забезпечення не вказана позивачем, у зв`язку із тим, що в позовних вимогах не заявлялося про необхідність компенсації позивачу твердої грошової суми.

Хибними є доводи апеляційної скарги у тому, що суд у порушення вимог закону розглянув заяву про забезпечення позову у відсутність відповідача, оскільки частиною першою статті 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відтак судом не допущено порушень норм процесуального права під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Вжиття заходів забезпечення цього позову (заборона відчужувати квартиру) за змістом не є тотожним предмету позову - поділ спільного сумісного майна подружжя, при цьому спір, який виник між сторонами вирішується судом по суті.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності відмови у застосуванні заходів забезпечення позову, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали суду, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, є такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду. Подана позивачем заява містить обґрунтовані посилання та відповідні докази щодо існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

При цьому необхідно зазначити, що оцінка законності та обґрунтованості позовних вимог має бути надана судом під час вирішення спору по суті. Застосовані у справі заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і не перешкоджають користуванню житлом, а за наявності, передбачених законом підстав (стаття 159 ЦПК України), відповідач або інша особа, чиї права або охоронювані законом інтереси порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову постановлена з додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, наведених в апеляційній скарзі, а тому апеляційний суд залишає її без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Судові витрати відповідача по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 12 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 20 жовтня 2023 року.

Судді

Л. Д. Поливач

О.Ф. Мазурик

О. І. Шкоріна