Провадження №2-з/756/193/23
У Х В А Л А

20 жовтня 2023 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Тиха О.О., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

У С Т А Н О В И В:

19.10.2023 ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просив: накласти арешт на нерухоме майно - машиномісце у напівпідземному паркінгу, реєстраційний номер 37748114, за адресою: АДРЕСА_1 підвал літ. А бокс НОМЕР_2; заборонити будь-яким особам вчиняти дії щодо оцінки, вчинення правочинів, будь-яким способом відчуження і внесення даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо машиномісця у напівпідземному паркінгу, реєстраційний номер 37748114, за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування вказаної заяви зазначив, що у провадженні приватного виконавця Мініної М.С. перебуває виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 756/10395/17, виданого Оболонським районним судом м. Києва 30.09.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» суми боргуу розмірі 2195541,12 грн.; інфляційних втрат у розмірі 354865,82 грн. та трьох процентів річних у розмірі 109290,69 грн.

Постановою державного виконавця від 25.06.2023 в рамках вказаного виконавчого провадження було описано та арештоване майно: машиномісце у напівпідземному паркінгу, реєстраційний номер 37748114, за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до протоколу № 596158 проведення електронного аукціону, відбулись торги 26.09.2023 щодо продажу вказаного машиномісця, переможцем визначено ОСОБА_3 .

Як зазначає заявник, проведення оцінки майна, опис і арешт, та проведення торгів відбулись з порушенням чинного законодавства, у зв`язку з чим, він має намір подати позов про визнання електронних торгів недійсними, скасування протоколу їх проведення та акту приватного виконавця про їх проведення, визнання оцінки майна такою, що не підлягає застосуванню.

З урахуванням наведеного, з метою збереження існуючого становища, просить вжити зазначені вище заходи забезпечення позову, оскільки, на думку заявника, є всі підстави вважати, що у разі задоволення позову існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду в майбутньому.

Ознайомившись з заявою та доданими до неї матеріалами суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Згідно вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Указане право кореспондується із правом особи, визначеним у статті 6 параграфу 1 Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950 року, яке повинно тлумачитися згідно з Преамбулою Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності. Який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів.

Правова певність передбачає дотримання принципу res judicata…,тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Відповідно до цього принципу жодна сторона не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повторний перегляд порушеного питання не може розглядатися як прихована апеляція, і сама можливість двох поглядів на один предмет на є підставою для повторного розгляду. Відхилення від цього принципу можливе тільки, коли воно спричинене незалежними і непереробними обставинами (п. п. 51, 52 у справі «Науменко проти України» № 41984/98, рішення від 09 листопада 2004 року).

Під час розгляду вказаної заяви судом з Єдиного реєстру судових рішень за посиланням: https://reestr.court.gov.ua/Review/114173585 встановлено, що ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16.10.2023 №756/13233/23 (провадження номер №2-з/756/186/23) вже вирішувалося питання про забезпечення позову до подання позовної заяви за заявою ОСОБА_1 , яка була подана з тих самих підстав, що й вказана заява. Вказаною ухвалою суду заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви залишено без задоволення, роз`яснено право на оскарження до суду апеляційної інстанції.

Розділом V ЦПК України врегульовано питання оскарження судових рішень.

Разом із тим, цивільним процесуальним законодавством не передбачена можливість звернення до суду з заявою, яка містить вимоги, які вже розглянуті судом по суті і за якими вже прийняте відповідне рішення.

Повторне звернення із такою заявою не узгоджується із висновками, викладеними у наведеному рішення Європейського суду з прав людини та є порушенням принципу правової певності (визначеності).

Пунктом 11 частини 3 статті 2 ЦПК України передбачено, що основними засадами (принципами) цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За приписами п. 3 ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Відповідно до ч. 3 ст. 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, згідно якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Принцип добросовісності передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність може розглядатися як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Добросовісність при реалізації прав і повноважень втілюється у неприпустимості зловживання правом, яку зазвичай виводять із конституційних положень, згідно з якими здійснення прав та свобод людини не повинне порушувати права та свободи інших осіб; заборони обходу закону, тобто ухилення від застосування обов`язкового правила шляхом використання легального засобу, але з негативними намірами, при цьому обхід закону передбачає свідоме створення суб`єктами права певного фактичного складу (чи утримання від його створення) з метою забезпечити щодо себе дію одного правового припису та/чи не допустити дію іншого.

Вказані факти дають підстави стверджувати про неналежне здійснення заявником своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви подана із зловживанням процесуальним правом, оскільки заява аналогічного змісту була вже розглянута судом та за наслідками її розгляду постановлено ухвалу про відмову в її задоволенні, при цьому заява ОСОБА_1 від 19.10.2023 подана з метою повторного перегляду порушеного питання. У той же час, безпідставне вирішення питання повторно і сама можливість двох поглядів на один предмет не є підставою для повторного розгляду за такою заявою та є порушенням правової визначеності, на підставі чого суд приходить до висновку про необхідність залишити заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст.2, 44, 353, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.О. Тиха