Провадження № 22-ц/812/1160/23 Головуючий суду першої інстанції Іщенко Х.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2023 року м. Миколаїв Справа № 478/742/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Голощапової А.О.,

за участю прокурора Волкожі С.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи - Примакової Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 12 вересня 2023 року про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Іщенко Х.В., в залі судового засідання в смт Казанка, за клопотанням ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом керівника Баштанської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроальянс» про конфіскацію земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

12 вересня 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням, в якому просила суд постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову вжитих Казанківстким районним судом Миколаївської області 29 червня 2023 року у цивільній справі за позовом керівника Баштанської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроальянс» про конфіскацію земельної ділянки. Позов було забезпечено накладенням арешту на земельну ділянку, належну на праві власності ОСОБА_4 площею 7,123 га з кадастровим номером :34:000:003, розташовану в межах Казанківської селищної ради Баштанського району Миколаївської області та забороною органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно укладання договорів, вчинення інших правочинів щодо неї, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки, площею 7,123 га з кадастровим номером :34:000:003, розташовану в межах Казанківської селищної ради Баштанського району Миколаївської області (у тому числі, у разі зміни цільового призначення вказаної земельної ділянки, її поділу чи об`єднання з іншими ділянками, укладення договорів, вчинення інших правочинів щодо неї).

Заява обґрунтована тим, що прокуратура звернулась до неї з позовом про конфіскацію земельної ділянки на тій підставі, що вона не повинна перебувати у її власності. Проте за результатами конфіскації має відбутись реалізація ділянки з торгів і виплата їй виручки після покриття організаційних витрат.

Тобто кінцевою метою позову є те, щоб інша особа, яка має право володіти ділянкою, її купила, а ОСОБА_4 перерахували гроші від покупця. Значить метою позову є те, щоб відбулась купівлі-продаж ділянки.

Вона сама не реалізувала земельну ділянку вчасно, але зараз має намір і можливість її реалізувати. Якщо вона самостійно виконає відчуження ділянки -спір, який розглядається у цій справі, перестане існувати. Тільки не потрібно буде організовувати торги та всі процедури реєстрації і перереєстрації ділянки декілька разів.

Єдине, що заважає їй продати ділянку і припинити цей спір це вжиті заходи забезпечення позову. Оскільки їх вживали до початку розгляду справи, позиція та обставини відповідача не були відомі позивачу і суду. Продати земельну ділянку їй завадили обставини, оскільки на час набуття нею ділянки в неї спочатку не було всіх документів, діяв карантин, потім почалось повномасштабне вторгнення. Вона не змогла організувати всі дії для укладення угоди та виконати вчасно приписи закону, але не відмовляється їх виконувати.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 12 вересня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову.

Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції виходив з того, що жодного доводу з приводу того, яким чином ситуація на час подання заяви змінилася в порівнянні з тією, що існувала на час ухвалення судового рішення про застосування заходів забезпечення, і яким чином така зміна обумовлює припинення необхідності у таких заходах, заявником наведено не було. Звертаючись з вимогою про скасування заходів забезпечення, заявницею фактично оскаржено висновки суду, зроблені під час вирішення питання про забезпечення позову. Отже відсутні підстави для задоволення заяви, оскільки з її змісту та матеріалів справи не вбачається, що змінилися обставини, які обумовлювали застосування заходів забезпечення позову, або необхідність в таких заходах відпала.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила її скасувати та скасувати вжиті заходи забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що мотиви оскаржуваної ухвали суду тільки повторюють мотиви ухвали про застосування заходів забезпечення позову та не враховують ті обставини, які вона повідомила суду і які не були відомі на час відкриття провадження.

Судом першої інстанції не враховано, що не предмет позову є підставою для застосування заходів забезпечення позову, а об`єктивно існуюча потреба у його забезпеченні. Не враховано усю сукупність матеріально-правових наслідків прийняття рішення у справі та кінцевий результат задоволення позову і те, що скаржник не перешкоджає цьому результату, а хоче сприяти. Суд першої інстанції попри фактичні обставини справи не скасував арешт, який в даному випадку не відповідає меті і сутності заходів забезпечення позову.

На момент подачі позову, спрямованого на позбавлення скаржника прав власника ділянки, позивач та суд виходили з того, що існує спір про її право власності на ділянку, тобто вона як відповідач займає протилежну позицію і з певних мотивів заперечує необхідність відчужувати ділянку. Але насправді спору не існує. При зверненні до суду із позовом обставини і причини, чому ОСОБА_3 не продавала ділянку не були відомі позивачу і суду. При вирішенні питання про забезпечення позову суд першої інстанції прийняв обставини, викладені у позові.

Оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції взагалі не надано оцінку тим обставинам, які скаржник повідомила суду та які підлягають врахуванню при вирішенні питання про забезпечення позову, як дані про відповідача. Суд першої інстанції неправильно встановив правовідносини сторін: суть і зміст конфіскації земельної ділянки за цим позовом та відповідно-матеріально-правовий інтерес позивача і держави за даним позовом.

Від прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В своєму відзиві прокурор зазначав, що доводи, викладені відповідачем у апеляційній скарзі щодо необхідності скасування заходів забезпечення не заслуговують на увагу.

Підставою для представництва в суді інтересів держави стали факти порушення законодавства при використанні іноземною громадянкою ОСОБА_5 , як іноземцем, земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка не відчужила її упродовж року після набуття права власності. Дана процедура безумовно передбачена чинним земельним законодавством (частина 4 статті 81 Земельного кодексу України). Ця норма є імперативною та не передбачає винятків.

З часу отримання спірної земельної ділянки у власність (18 березня 2020 року) до часу звернення з позовом до суду (28 червня 2023 року) минуло більше 3 років.

Тобто часу, для відчуження у відповідача було достатньо, а причини не виконання обов`язку, визначеного законодавством, які зазначені відповідачем в апеляційній скарзі будь-якими доказами не підтверджено.

Оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою.

На день слухання справи від інших учасників справи відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України,- судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судовою колегією встановлено, що 28 червня 2023 року прокурор звернуся до суду із вказаним позовом. Зі змісту даного позову вбачається, що спір між сторонами виник у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 будучи громадянкою російської федерації, успадкувала земельну ділянку та на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 18 березня 2020 року приватним нотаріусом, набула право власності на земельну ділянку площею 7,1203 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із кадастровим номером :34:000:0003, розташовану в межах Казанківської селищної ради Баштанського району Миколаївської області.

В той же день було зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Однак упродовж року після набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, в порушення частини 4 статті 81, статті 145 ЗК України, ОСОБА_6 не відчужила її, тому наявні підстави для конфіскації земельної ділянки у власність держави. З цією метою прокурор звернувся до суду з позовом про конфіскацію земельної ділянки і одночасно з пред`явленням позову подав до суду заяву про забезпечення позову, яка ухвалою суду від 29 червня 2023 року була задоволена і судом було забезпечено позов шляхом накладення арешту на земельну ділянку, належну на праві власності ОСОБА_7 , та заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, укладання договорів, вчинення інших правочинів щодо неї), здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки, площею 7,1203 га, з кадастровим номером :34:000:0003, розташовану в межах Казанківської селищної ради Баштанського району Миколаївської області (у тому числі, у разі зміни цільового призначення вказаної земельної ділянки, її поділу чи об`єднання з іншими ділянками, укладання договорів, вчинення інших правочинів щодо неї.

Ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову учасниками судового процесу не оскаржувалась.

Задовольняючи заяву прокурора, суд першої інстанції виходив з того, що такий спосіб забезпечення позову відповідатиме принципу співмірності та достатньою мірою гарантуватиме досягнення дієвості такого заходу забезпечення позову. При цьому, з урахуванням наданих доказів, суд пересвідчився, зокрема, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відповідно до частин 1, 4, 7, 8 статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання рішення суду.

Системний аналіз положень статті 158 ЦПК України вказує на те, що у питанні скасування заходів забезпечення позову суд наділений певними дискреційними повноваженнями. З огляду на це, заходи забезпечення позову, за підставами їх скасування, можна умовно поділити на дві категорії: заходи забезпечення позову, які підлягають скасуванню з підстав, визначених Законом, та заходи забезпечення позову, які скасовуються з підстав, визначених судом.

До категорії заходів забезпечення позову, що скасовуються у випадках, визначених Законом, можна віднести ситуації, врегульовані положеннями частин 7-10 та частини 13 статті 158 ЦПК України. Вищевказані випадки скасування або припинення дії заходів забезпечення позову обумовлені настанням конкретних обставин, з якими закон пов`язує скасування (припинення) заходів забезпечення позову, зокрема, відмова у задоволенні позову, залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі, повернення позовної заяви, тощо.

Отже у відповідності до положень статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення, які були ним застосовані раніше у справі. При цьому за своєю правовою природою скасування судом заходів забезпечення позову можливе за умови зміни обставин, які обумовлювали їх застосування, коли необхідність в таких заходах відпала.

Відповідно до роз`яснень, що викладені у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 № 9 вбачається, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

При цьому заява про скасування заходів забезпечення позову за своєю правовою природою не передбачає оскарження застосованого заходу забезпечення, а має обґрунтовувати зміну обставин, які мали місце після ухвалення судового рішення про забезпечення позову, які б обумовлювали припинення подальшої необхідності у такому забезпеченні.

У справі, що переглядається, жодного доводу з приводу того, яким чином ситуація на час подання заяви змінилася в порівнянні з тією, що існувала на час ухвалення судового рішення про застосування заходів забезпечення позову, і яким чином така зміна обумовлює припинення необхідності у таких заходах, заявником наведено не було.

Звертаючись з вимогою про скасування заходів забезпечення позову, ОСОБА_5 фактично оскаржено висновки суду першої інстанції, зроблені під час вирішення питання про забезпечення позову, що в рамках передбаченої статті 158 ЦПК України процедури здійснено бути не може.

Отже відсутні підстави для задоволення заяви, оскільки з її змісту та матеріалів справи не вбачається, що змінилися обставини, які обумовлювали застосування заходів забезпечення позову, або необхідність в таких заходах відпала.

Судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір про право, з приводу конфіскації земельної ділянки у власність держави у зв`язку з порушенням ОСОБА_5 вимог земельного законодавства щодо умов прийняття у спадщину іноземцем земельної ділянки сільськогосподарського призначення.

На підставі вищевикладених обставин, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що вимоги заявника стосовно забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку є обґрунтованими, законними та співмірними із позовними вимогами, які заявником заявлено у справі та з урахуванням того, що спір виник саме стосовно вказаного майна, а невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог, при цьому заходи забезпечення позову застосовуються судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Також апеляційний суд зазначає, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. До того ж заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та діють лише до ухвалення остаточного рішення в справі, а тому доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно встановив правовідносини сторін, суть і зміст конфіскації земельної ділянки за цим позовом та відповідно-матеріально-правовий інтерес позивача і держави за даним позовом є неприйнятними.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, позицію скаржника, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності її вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; судова колегія погоджується з висновком суду та вважає, що заява про скасування заходів забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що при відсутності ризику для матеріально-правових інтересів держави занадто сильно порушується баланс публічного і приватно-правового інтересу з огляду на те, що строки і порядок проведення торгів конфіскованих ділянок не врегульовані, реальної компенсації за батьківську землю, яка є для відповідача джерелом отримання доходу, вона може взагалі ніколи не отримати не можуть бути прийнятими до увагу при розгляду оскаржуваної ухвали, оскільки з`ясування цих питань відбувається при розгляді спору по суті.

В цілому інші доводи апеляційної скарги зводяться до власного тлумачення правової ситуації, що виникла у справі.

Отже, доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 не доведено тих обставин, шо є підставою для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 12 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2023 року.