ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7969/23 Справа № 206/2721/23 Суддя у 1-й інстанції - Малихіна В.В. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу представника Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2023 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області про встановлення факту постійного проживання на території України, -

В С Т А Н О В И В:

19.06.2023 року представник заявника звернувся до суду з заявою встановлення факту постійного проживання на території України ОСОБА_1 станом на 24.08.1991 року.

Заяву аргументовано тим, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в українській родині, в м. Дніпропетровськ, батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_3 . Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 .

Заявник також має брата ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказана обставина підтверджується паспортом НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 вчився у середній школі №11, а потім закінчив Придніпровський енерго-будівельний технікум та 10.05.1982 року був призваний Самарським районним військовим комісаріатом м. Дніпропетровська до лав радянської армії. Після закінчення служби, 30.04.1982 року був демобілізований в запас Самарського районног військового комісаріату м. Дніпропетровська. Вказана обставина підтверджується військовим квитком НОМЕР_3 .

Після військової служби поїхав за запитом на відбудову Запорізької АЕС, мешкав у містечку Дніпрорудне Запорізької області, де і одружився з ОСОБА_5 , восени 1982 року, а ІНФОРМАЦІЯ_3 у їх шлюбі народилася донька ОСОБА_6 . Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_4 .

Проте, сімейне життя з ОСОБА_5 не склалося і заявник фактично припинив сімейне та шлюбне життя у 1985 році.

З 28.11.1985 року ОСОБА_1 мешкав у с. Орловщина Новомосковського району Дніпропетровської області, де доглядав за своїм дідом по батьківській лінії ОСОБА_7 , 1897 року народження, та працював в «радгоспі ОСОБА_8 » на посаді майстра. Вказана обставина підтверджується профспілковим квитком № НОМЕР_5 .

У 1987 році, після прийняття спадщини від діда, ОСОБА_1 переїхав на постійне проживання до м. Дніпропетровська, до будинку батьків, де мешкав та був зареєстрованим до служби у лавах радянської армії, а саме за адресою АДРЕСА_1 . Вказана обставина підтверджується Домовою книгою, що почата 14.01.1963 року.

З 1987 по 1988 рік працював на Придніпровській ТЕС слюсарем. Вказана обставина підтверджується профспілковим квитком № НОМЕР_6 .

28 грудня 1991 Самарським районним відділом РАЦС шлюб з ОСОБА_9 було розірвано відповідний до актового запису №368 та до свідоцтва про розірвання шлюбу. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_7 .

31 грудня 1991 року Самарським районним відділом ЗАГС зареєстровано шлюб з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис № 679 від 31.12.1991 року, свідоцтво № НОМЕР_8 . На сьогоднішній день заявник продовжує перебувати в шлюбі з ОСОБА_10 , проте подружжя не має спільних дітей, не проживають разом, однак мають постійне спілкування та в разі необхідності реагують на матеріальні та господарські потреби один одного.

У 1992 році після бійки у ОСОБА_1 викрали радянський паспорт, проте цьому факту заявник не приділив уваги. Після цієї події заявник не мав потреби у посвідченні приналежності до громадянства України, посвідчуючи свою особу старим радянським посвідченням водія ( НОМЕР_9 ). Наразі ОСОБА_1 не має соціальної пенсії, яка йому необхідна для існування.

25.04.2023 року заявник звернувся до ГУ ДМС у Дніпропетровській області Самарського відділу у місті Дніпрі з питанням отримання національного паспорта, де йому повідомили, що процедура його отримання розпочнеться після надання радянського паспорта (якого не має) або хоча б його копії.

Заявником було скеровано запит до Самарського районного відділу РАЦС для отримання актового запису запису, який мав би містити дані його радянського паспорту для початку перевірок міграційною службою, на що ОСОБА_1 було відмовлено.

Відповідно до відповіді Самарського відділу ДМС від 12.05.2023 року, для встановлення належності до громадянства України та подальшого документування паспортом України йому потрібно рішення суду про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 та проживання на території України станом на 13.11.1991. у зв`язку з чим ОСОБА_1 змушений звернутися до суду з заявою про встановлення даного юридичного факту.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2023 року заяву задоволено. Встановлено юридичний факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Дніпропетровська, за адресою: АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_1 до перейменування) на території України станом на 1991 рік, у тому числі станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.

В апеляційній скарзіпредставник Головного управління Державної міграційної служби просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Посилався на те, що показання свідків не можуть бути достатніми доказами для встановлення факту постійного проживання заявника на території України. Судом першої інстанції помилково задоволено заяву ОСОБА_1 , оскільки в матеріалах справи відсутні докази,які б підтверджували такий факт.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання з`явилися ОСОБА_1 та його представник адвокат Сухой А.Г. та представникГоловного управління Державної міграційної служби Лавренков О.В..

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив із того, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне йому для отримання паспорту громадянина України.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Придніпровську Дніпропетровської області, його батьками були ОСОБА_2 та ОСОБА_11 ,українці, що підтверджується свідоцтвом про народження.

Згідно копії воєнного білету НОМЕР_3 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що народжений у м. Дніпропетровську, маючого національність українець,10 травня 1980 року був призваний на військову службу та звільнений в запас 30 квітня 1982 року, знятий з обліку 13.11.1985 року Дніпрорудненською місьрадою Запорізької області

Згідно з копією профсоюзного білету №43893318, що видано організацією ПЕСТ ОСОБА_1 , 1960 року народження, вступив 09.09.1977 року до навчання.

Відповідно до копії профсоюзного білету №17792933 ОСОБА_1 , 1960 року народження прийнятий до профкому Придніпровської ГРЕС.

Відповідно до копії свідоцтва НОМЕР_10 , що видано 31.12.1991 року Самарським районним відділом РАЦС м. Дніпропетровська, 31.12.1991 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 укладено шлюб, про що внесено запис №697, після реєстрації шлюбу прізвище дружина не змінювала лишивши прізвище ОСОБА_12 (а.с.44).

22.01.1983 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , видано водійське посвідчення НОМЕР_9 , яке дійсне на сьогоднішній день.

З довідки голови квартального комітету №33 від 15.06.2023 року вбачається,що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 разом з братом ОСОБА_4 .

Відповідно до копії диплому ОСОБА_1 навчався з 1977 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 в Придніпровському енергобудівельному технікумі.

ІНФОРМАЦІЯ_7 народилася ОСОБА_13 в м.Дніпрорудний Запоріжської області,батьками останньої є ОСОБА_1 ,українець, та ОСОБА_14 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини.

28 грудня 1991 Самарським районним відділом РАЦС шлюб з ОСОБА_9 було розірвано відповідний до актового запису №368 та до свідоцтва про розірвання шлюбу. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_7 .

31 грудня 1991 року Самарським районним відділом ЗАГС зареєстровано шлюб з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис № 679 від 31.12.1991 року, свідоцтво № НОМЕР_8 .

Відповідно до ч 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку).

Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Ураховуючи зазначене, необхідно дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18, від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку обставинам справи та поданим доказам, які є достатніми, належними і допустимими, вважав доведеним факт постійного проживання заявника на території України станом на 1991 рік.

Висновки суду першої інстанції підтверджуються поясненнями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,які підтвердили ,що заявник постійно проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Свідок ОСОБА_4 пояснив, що він є рідним братом ОСОБА_1 , та з яким вони проживають по теперішній час разом. Зазначені пояснення свідка підтверджуються довідкою голови квартального комітету №33 від 15.06.2023 року про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 разом з братом ОСОБА_4 .

ОСОБА_1 народився в м.Придніпровську Дніпропетровської області, його батьками були ОСОБА_2 та ОСОБА_11 ,українці, що підтверджується свідоцтвом про народження.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , маючи національність українець,10 травня 1980 року був призваний на військову службу, що підтверджено копією військового білету НОМЕР_3 .

Заявник працював на Придніпровській ГРЕС,про що свідчить копія профспілкового білету №17792933.

ІНФОРМАЦІЯ_7 народилася ОСОБА_13 в м.Дніпрорудний Запоріжської області,батьками останньої є ОСОБА_1 ,українець, та ОСОБА_14 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини.

В грудні 1991 заявник звертався до Самарського районного відділу РАЦС для розірвання шлюбу з ОСОБА_9 та укладення шлюбу з ОСОБА_10 , що підтверджується відповідними свідоцтвами.

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_1 народився в Дніпропетровській області,де проживали його батьки,проживає його донька та дружина. Надані заявником докази нічим не спростовуються. Доказів того, що він не проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року чи перетинав кордон та виїжджав за межі України не надано.

В 1991 році він звертався до державних органів за реалізацією своїх прав як громадянин України при розлученні та укладанні шлюбу.

Суд першої інстанції, дослідивши зібрані у справі докази, зокрема, свідоцтво про народження заявника, укладення шлюбу на території України, довідки з місця роботи, народження дитини на території України, обґрунтовано вважав доведеним факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року, що є підставою для задоволення заяви.

В даному випадку єдиний шлях для вирішення питання щодо встановлення факту проживання на території України для захисту прав заявника є лише судовий порядок.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2023 року.

Судді: