Справа № 369/5423/23
Провадження № 2/369/3896/23
РІШЕННЯ

Іменем України

23.10.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Соловюк В.І.

за участі

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення юридичних витрат -

в с т а н о в и в :

У квітні 2023 року позивач звернувсь до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що рішенням суду задоволено його позов до ОСОБА_2 про захист прав споживачів, відшкодування збитків. Але позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу було залишено без розгляду, оскільки договір про надання юридичних послуг укладений його дружиною ОСОБА_4 .

Вказав, що за нормами СК України все майно, доходи, грошові кошти є спільною сумісною власністю подружжя, яким вони розпоряджаються за взаємною згодою. При укладенні договору одним із подружжя, вважається, що він діє за згодою другого. Договір, укладений одним із подружжям в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тому укладений ОСОБА_4 договір був здійснений за їх спільні кошти та в інтересах сім`ї, тому також на підставі ст.ст.901-903 ЦК України він може ставити вимоги про стягнення сплачених витрат в розмірі 23400 грн.

При зверненні до суду з даним позовом, він поніс витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 11 000 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 :

юридичні витрати, сплачені дружиною ОСОБА_4 в інтересах сім`ї за спільні кошти у розмірі 23 400 грн.;

витрати на правову допомогу в розмірі 11 000 грн.;

витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 травня 2023 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 червня 2023 року здійснено перехід до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Заперечень щодо такого розгляду у встановлений законом строк сторони не надали.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав. Просив позов задоволити.

У судовому засіданні представник відповідача та відповідач проти позову заперечували. Суду пояснили, що позивач вже просив суд стягнути такі витрати і даний позов фактично є дублюванням минулого. Крім того, первісний позов був задоволений та заявлений розмір витрат не є співмірним до боргу. Тому заявлені витрати на правову допомогу є завищеними. Просили відмовити в задоволенні позову.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

При розгляді справи судом встановлено, що у липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист прав споживачів, стягнення шкоди та спричинених збитків. Просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачені ним за неякісний товар та послуги доставки у розмірі 7 194,20 грн., компенсацію спричиненої моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., витрати по оплаті юридичних послуг у загальному розмірі 23 400 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 січня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено та стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість товару та послуги доставки у розмірі 7 194,20 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн..

У мотивувальній частині рішення суду вказано, що «відповідно до ст.257 ЦПК України, заяву позивача від 23 січня 2023 року слід задоволити, а позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 , 23400 грн. витрат на правову допомогу залишити без розгляду».

За ст. 265 ЦПК України рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин.

У вступній частині рішення зазначаються: 1) дата і місце його ухвалення; 2) найменування суду; 3) прізвище та ініціали судді або склад колегії суддів; 4) прізвище та ініціали секретаря судового засідання; 5) номер справи; 6) ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи; 7) вимоги позивача; 8) прізвища та ініціали представників учасників справи.

В описовій частині рішення зазначаються: 1) стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача; 2) заяви, клопотання; 3) інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо).

У мотивувальній частині рішення зазначаються: 1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; 3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; 4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; 5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; 6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

У резолютивній частині рішення зазначаються: 1) висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог; 2) розподіл судових витрат; 3) строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження; 4) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України;

Висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог не може залежати від настання або ненастання певних обставин (умовне рішення).

У разі необхідності в резолютивній частині також вказується про: 1) порядок і строк виконання рішення; 2) надання відстрочення або розстрочення виконання рішення; 3) забезпечення виконання рішення; 4) повернення судового збору; 5) призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат; 6) дату складення повного судового рішення.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу.

Разом з тим, резолютивна частина рішення не містить жодного висновку щодо вимог про стягнення судових витрат на правову допомогу. Із заявою про ухвалення додаткового рішення сторони не звертались та відомості про оскарження рішення суду відсутні. Також відсутня будь-яка ухвала щодо даних вимог і в реєстрі судових рішень. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що на час вирішення даної справи вимоги про стягнення витрат на правову допомогу залишились не вирішеними у первісній справі. Зазначення у мотивувальній частині про залишення частини вимог без розгляду є недостатнім з огляду, що саме у резолютивній частині суд викладає висновок щодо кожної вимоги та розподіляє судові витрати.

Не знайшли свого підтвердження доводи позову, що позовні вимоги залишені без розгляду з підстав оплати їх дружиною позивача ОСОБА_4 . В описовій та мотивувальній частині лиш вказано, що позивач подав суду заяву, яка підлягає задоволенню відповідно до ст.257 ЦПК України. Крім того, розподіл судових витрат здійснюється судом при прийнятті рішення або за клопотанням сторони після ухвалення судового рішення, у встановленому ЦПК України порядку.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, тому не підлягають задоволенню вимоги про стягнення судових витрат по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу і по цій справі відповідно до ст.141 ЦПК України.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст. 202-215, 328, 391, 655 ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення юридичних витрат відмовити.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено 23 жовтня 2023 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ