Справа № 456/3452/23
Провадження № 2-о/456/121/2023
РІШЕННЯ

іменем України

12 жовтня 2023 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Шрамка Р. Т. ,

з участю секретаря: Дверій Ю.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию справу №456/3452/23 за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа ОСОБА_2 , орган опіки та піклування Грабовецько-Дулібівської сільської ради Стрийського району Львівської області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

встановив:

ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом в якому просив встановити факт самостійного виховання та утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову зазначив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26.09.2022 був розірваний. Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, вищевказаним рішенням суду було визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з позивачем та залишено дитину на його вихованні.

Після розірвання шлюбу син ОСОБА_4 , постійно проживає з ним у АДРЕСА_1 . саме він займається вихованням дитини та його матеріальним забезпеченням, мати дитини участі у вихованні та утриманні не бере, проживає окремо. Висновок органу опіки та піклування Грабовецько-Дулівської сільської ради Стрийського району Львівської області, затвердженим рішенням виконавчого комітету Грабовецько-Дулібівської сільської ради №84 встановлено, що доцільно визначити місце проживання малолітнього дитини ОСОБА_3 , разом з батьком. Для оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, яка виховується тільки одним із батьків, а також для того, щоб у повній мірі мати права представляти інтереси дитини без згоди матері, виникла необхідність встановити факт, що саме заявник самостійно виховує та утримує сина.

Представник заявника в судовому засіданні вимоги заяви підтримав в повному обсязі посилаючись на обставини, які зазначені в ній та просив її задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилась, але надала заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені визнала в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення.

Представник заінтересованої особи органу опіки та піклування Грабовецько-Дулібівської сільської ради Стрийського району Львівської області в судове засідання не з?явився однак, подав заяву про розгляд справи без їх участі.

Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч.1 ст.293 ЦПК України).

Відповідно до ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Так, в обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на те, що встановлення даного факту необхідно заявнику з метою захисту прав та інтересів дитини, а також своїх прав та інтересів, як батька, що займається вихованням та утриманням дитини.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, на підставі рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 вересня 2022 року, шлюб був розірваний. Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 08.11.2011 року, актовий запис №573.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 8 Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину.

Відповідно до ч.4, ч.6 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини . Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Частиною 1 ст.161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч.1 ст.3, ст.9 Конвенції про права дитини, ч.ч.2 і 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

На теперішній час неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із заявником за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить довідка про склад сім`ї від 16.06.2023 за №05-24/446.

Згідно висновку органу опіки та піклування Грабовецько-Дулібівської сільської ради Стрийського району Львівської області, затвердженим рішенням виконавчого комітету Грабовецько-Дулібівської сільської ради №84 встановлено, що доцільно визначити місце проживання малолітнього дитини ОСОБА_3 , разом з батьком.

Оскільки, заявник самостійно займається вихованням та утриманням дитини, забезпечує її матеріально та піклується про неї, має житло, в якому створені належні умови для проживання та розвитку дитини. Заявник, як батько належним чином виконує свої батьківські обов`язки, забезпечує її усім необхідним, проявляє батьківську турботу, піклується про її фізичний та духовний розвиток, цікавиться станом здоров`ям та успіхами, виявляє інтерес до її внутрішнього світу, тобто з боку заявника відсутні виключні обставини, які б унеможливлювали проживання дитини разом з ним, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, заінтересована особа ОСОБА_2 , на теперішній час проживає за іншою адресою, як мати належним чином не виконує свої батьківські обов`язки по вихованню дитини, що свідчить про самоусунення від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, крім іншого, факт проживання дитини разом з батьком, здійснення ним самостійного виховання малолітньої дитини та перебування на його утриманні також підтверджується особистою заявою ОСОБА_2 , згідно якої остання зазначила, що не заперечує факту самостійного виховання та утримання сина, таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час дитина проживає разом з батьком, а також те, що в даному випадку ОСОБА_2 , не заперечує того факту, що ОСОБА_1 , самостійно виховує та утримає їхнього неповнолітнього сина, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог та встановлення самостійного виховання та утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст..7, 10, 12, 13, 18, 259, 263-268, 279 ЦПК України суд, -

вирішив:

Заяву задоволити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 23.10.2023.

Суддя Р. Т. Шрамко