Справа № 214/3600/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 вересня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Петренко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 подану представником ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, державний виконавець Саксаганського ВДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Скринник Анастасія Романівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінпром маркет», в якому просить: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений за реєстровим №31986 від 07.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінпром маркет» заборгованості за кредитним договором № 050/723319 від 13.03.2008 року.

В обґрунтування позову зазначено наступне. Предметом даної позовної заяви є визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису №31986, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко С.М. 07.05.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 коштів у розмірі 8365,95 грн. Виконавчий напис оскаржується у судовому порядку шляхом звернення до суду з позовом до стягувачів про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково (Постанова ВС від 14.08.2019 у справі №519/77/18). Згідно ч.1 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Як передбачено ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців. Згідно ч.1 ст. 24 вказаного Закону, виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна; право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Позивач з 03.03.1998 р. та по теперішній час зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . На момент вчинення виконавчого напису приватним виконавцем 07.05.2021 року, адреса реєстрації та мешкання позивача не змінювалася. Саме тому, місцем виконання виконавчого напису в цій справі є вищезазначене місце реєстрації та проживання боржника позивача ( АДРЕСА_1 ), що територіально відноситься до Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Виконавчий напис перебуває на виконанні у Саксаганському відділі державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Частиною 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» визначено виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому , що окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України. Право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить позивачеві, що цілком узгоджується з п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року № 3. Позивачеві стало відомо про наявність виконавчого провадження №68799643. Для з`ясування вказаних обставин позивач звернувся за правовою допомогою до адвоката Колесника Д.Ю., з яким в подальшому було укладено договір про надання правової допомоги. Згодом представник позивача адвокат Колесник Д.Ю., після звернення до Саксаганського ВДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області, дізнався про існування виконавчого провадження ВП№6879643, яке відкрите 13.04.2022 року на підставі виконавчого напису №31986 від 07.05.2021 року приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з позивача на користь ТОВ «Фінпром маркет» ЄДРПОУ 43311346 заборгованості в сумі 8365,95 грн. Також, від державного виконавця представником позивача було отримано ідентифікатор доступу до виконавчого провадження №68799643. Ознайомившись із матеріалами провадження в Автоматизованій системі виконавчих проваджень представником позивача було встановлено про наявні в ньому документи, а саме: копія заяви відповідача про примусове виконання рішення вих. №27770 від 26.04.2021 року, копія кредитного договору №050/723319 від 13.03.2008 року; копія виконавчого напису №31986 від 07.05.2021 року; постанова про відкриття виконавчого провадження №68799643 від 13.04.2022 року; постанова державного виконавця про арешт коштів боржника від 22.03.2023 року; постанова державного виконавця про постанова державного виконавця про арешт майна боржника від 22.03.2023 року. Так, 07.05.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. видано виконавчий напис про стягнення з позивача на користь відповідача згідно кредитного договору №050/723319 від 13.03.2008 року грошових коштів у сумі 8415,95 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 8365,95 грн.; плата за вчинення виконавчого напису 50,00 грн. Згідно виконавчого напису заборгованість стягнута за період з 13.12.2020 року по 07.05.2021 року. На підставі зазначеного виконавчого напису було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Ознайомившись через представника з матеріалами виконавчого провадження № 68799643, виконавчим написом №31986 від 07.05.2022 р., позивач вважає, що оскаржуваний виконавчий напис №31986 вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і, як наслідок, провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про стягнення заборгованості з позивача є неправомірним. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Тому вчинення виконавчого напису це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов`язань боржника. Такий спосіб стягнення повною мірою відповідає інтересам стягувача, але ж не можна забувати і про інтереси іншої сторони - боржника. Саме така правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20.06.2018 по справі №826/20084/14 Відповідно до підпунктів 1.1-1.2 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі «Порядок вчинення нотаріальних дій») та статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі «Перелік документів»), для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання Постановою КМУ від 26.11.2014р. № 662 Перелік документів доповнено після розділу 1 «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин Пункт 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з відміткою стягувача із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Проте, Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно- правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Отже, постанова КМУ №662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову КМУ №662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відповідна правова позиція була сформована також Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21.09.2021 р. у справі № 910/10374/17. З викладеного вбачаєтеся, що оскільки кредитний договір №050/723319 від 13.03.2008 року, на підставі якого приватним нотаріусом Остапенко Є.М. було посвідчено виконавчий напис №31986 про стягнення заборгованості з позивача, не є нотаріально посвідчений, він не входить до Переліку документів №1172, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Кредитний договір, який у цьому випадку не було нотаріально посвідчено, не може відноситися до документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів у розумінні положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», адже на момент звернення відповідача до приватного нотаріуса Остапенко Є.М. для вчинення виконавчих написів про стягнення відповідної заборгованості з позивача діяв Перелік документів у редакції постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі 826/20084/14, в якому вже не існувало чинних положень, які б передбачали можливість вчинення таких дій на укладеному в простій письмові формі договорі. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, не встановив можливість вчинення виконавчого напису за відповідним кредитним договору, чим порушив вказану норму закону. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. При вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримував від відповідача та позивача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Крім того, ні з виконавчого напису №31986, ні з матеріалів виконавчого провадження № 68799643 не вбачається, який саме документ було подано відповідачем нотаріусу на підтвердження наявності грошового зобов`язання позивача. Не вказано також жодного первинного документу, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника. Постановою правління НБУ України №75 від 04.07.2018 затверджено «Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України» (далі «Положення»). Так, згідно п.п.41-42 розділу 1 вказаного Положення операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку с первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинний документ який містить відомості про операцію та підтверджує її здійснення. Особовий рахунок- рахунок аналітичного обліку операцій з клієнтами банку, що здійснюються відповідно до укладених між банком і клієнтами договорів. Відповідно до п.59 Положення банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри: особові рахунки та виписки з них; аналітичні рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій; книги реєстрації відкритих рахунків; оборотно- сальдовий баланс/оборотно-сальдову відомість. Виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту (п.п.61-62 Положення). Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вказану норму закону. Тобто, фактично розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та пені у виконавчому напису зроблено відповідачем одноособово без урахування думки та позиції позивача, без наявності первинних документів та не відповідає дійсній сумі заборгованості. Отже, безспірність заборгованості підтверджується документами, передбаченими Переліком документів; нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Постановою Пленуму ВСУ від 31 січня 1992 року № 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчинені» у пункті 13 роз`яснено, що відповідно до статей 34, 36, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими спеціальним нормативним актами з цього приводу, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності, не минув цей строк.. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання банком письмової вимоги боржнику про усунення порушень, Однак, позивач не отримував повідомлень про факт невиконання ним зобов`язань, за кредитним договором від 13.03.2008р., не був повідомленим про розмір та наявність заборгованості за договором. Отже, на підставі документів, наданих відповідачем приватному нотаріусу документів із заявою про вчинення виконавчого напису, не можна встановити безспірність вимог відповідача до позивача, а отже виконавчий напис вчинено з порушенням закону. Верховним Судом сформовано правову позицію в постанові від 13.10.2021 р. у справі № 554/6777/17-ц, згідно якої право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається позикодавцем позичальнику у порядку, визначеному статтею 84 Закону України «Про нотаріат». Проте, вказаних вимог не було дотримано приватним нотаріусом при вчиненні оспорюваного виконавчого напису. З тексту виконавчого напису №31986 також вбачається, що кредитний договір, начеб- то, укладений між позивачем та АТ «Індустріально-експортний банк». Проте, ані суми договору, ані строку повернення суми боргу не зазначено, Більш того, стороною кредитного договору є АТ «Індустріально-експортний банк». Проте, згідно оскаржуваного виконавчого напису стягувачем за вказаним виконавчим написом є відповідач, який не є стороною кредитного договору, якому, начеб-то, відступлено право вимоги АТ «Індустріально-експортний банк». Згідно із статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. При цьому, по при те, що згідно виконавчого напису кредитори у зобов`язанні змінювались. Позивач ніколи не отримував повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні. Як вже було зазначено вище, відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Оскаржуваний виконавчий напис вчинено лише 07.05.2021 року, тобто після спливу трирічного строку із дня виникнення права. Відповідно до пункту 3.1 Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Таким чином, виконавчий напис вчинено із грубим порушенням ЗУ «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, у можливості вчинення виконавчого напису за непосвідченим нотаріально договором, та дотримання стягувачем вимог закону подання заяви про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами, чим не виконав норми ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», п.284 Інструкції та п.1 Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (правова позиція, сформована Великою Палатою Верховного Суду у справі № 910/10374/17).

У судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Заявлені вимоги підтримують в повному обсязі. Також просить стягнути з ТОВ «Фінпрм Маркет» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати , які складаються з вартості професійної правничої (правової) допомоги в загальному розмірі 9 075, 00 грн.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, згідно якої зазначив, що позов визнає в повному обсязі та просить повернути позивачеві у зв`язку з визнанням позову, 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Третя особа - приватний виконавець Саксаганського ВДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Скрипник А.Р., в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Відповідно до ч.6 ст.263 ЦПК України, якщо одна зі сторін визнала пред`явлену до неї вимогу повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким у визнанням, якщо це не суперечить вимогам ст.206 ЦПК України.

Керуючись положеннями ст. 206 ЦПК України, а саме визнання представником відповідача позову, у судовому засіданні встановлено, що маються законні підстави для задоволення позову, тому що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову.

З урахуванням вищезазначеного, та зважаючи на те, що судовий розгляд справи по суті розпочався 14 вересня 2023 року, а представник відповідача визнав позов шляхом подання заяви 21 червня 2023 року, тобто до початку судового розгляду справи по суті, заяву представника відповідача, згідно якої останній просить повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, суд вважає за необхідне задовольнити.

14 вересня 2023 року представником позивача подано до суду клопотання про стягнення понесених судових витрат, в якій останній просить стягнути з відповідача на корись позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 075 грн. 00 коп.

Представником відповідача, в свою чергу, подано до суду клопотання, в якому останній просить зменшити позивачу витрати на оплату правничої допомоги, в обґрунтування якого зазначив наступне. У провадженні суду знаходиться зазначена вище цивільна справа. Вважає, що витрати, які поніс/понесе позивач під час розгляду справи, не є співмірними із ціною позову та/або значенням справи для сторони, складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, з огляду на наступне: справа про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не є складною та відноситься до категорії малозначних і доводи наведені в позовній заяві, гуртуються на загально відомих висновках, які зазначені в постановах Великої Палати Верховного суду, і практику за категорією таких справ слід вважати установленою. Саме такі висновки покладені в основу позовної заяви, а тому гонорар адвоката в розмірі 9 000 грн. не відповідає критеріям співмірності, (ч.4 ст. 137 ЦПК України). Крім того, вартість адвокатських послуг є значно завищеною порівняно з іншими витратами на адвокатські аналогічних справах та є неспіврозмірними у порівнянні з обсягом виконаних робіт, складності справи та ринковим цінам на адвокатські послуг в аналогічних справах з огляду на наступне: У справі №334/642/22 аналогічній по складності (Про визнання виконавчого напису виданого приватним нотаріусом таким, 1. який не підлягає виконанню), позивач поніс витрати на правничу допомогу в розмірі 3 100,00 грн. (Рішення по справі № 334/642/22 додаються); У справі №322/169/22 аналогічній по складності (Про визнання виконавчого напису виданого приватним нотаріусом таким, 2. який не підлягає виконанню), позивач поніс витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн. (Рішення по справі № 322/169/22- додаються); У справі №524/11900/21 аналогічній по складності (Про визнання виконавчого напису виданого приватним нотаріусом 3. таким, який не підлягає виконанню), позивач поніс витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн. (Рішення по справі №524/11900/21 додаються); У справі №712/12360/21 аналогічній по складності (Про визнання виконавчого напису виданого приватним нотаріусом 4. таким, який не підлягає виконанню), позивач поніс витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн. (Рішення по справі №712/12360/21 додаються); У справі №278/82/22 аналогічній по складності (Про визнання виконавчого напису виданого приватним нотаріусом таким, 5. який не підлягає виконанню), позивач поніс витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн. (Рішення по справі №278/82/22 додаються); У справі №461/2359/22 аналогічній по складності (Про визнання виконавчого напису виданого приватним нотаріусом таким, 6. який не підлягає виконанню), позивач поніс витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн. (Рішення по справі №461/2359/22 додаються). Таким чином, враховуючи вище викладене середня вартість адвокатських послуг в аналогічних справах складає 2 850,00 грн. (справа №334/642/223 100,00 грн. справа №322/169/222 000,00 грн.+ справа №524/11900/21 3 000,00 грн. + справа №712/12360/21-3 000,00 грн. + справа №278/82/223 000,00 грн. + справа №461/2359/223 000,00 грн. / 62 850,00 грн.).

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Крім того, твердження представника позивача стосовно співмірності витрат на правничу допомогу до предмету позову с таким які не заслуговують на увагу, оскільки предмет позову у даній справі немайновий, а відтак вираховувати відсоткове співвідношення витрат на правничу допомогу до немайнового позову с недоречним. Звертаю увагу суду на поведінку відповідача у даній конкретній справі, яка була направлена на врегулювання спору в мировому порядку, зокрема надання позивачу можливості закрити заборгованість за кредитним договором частково та у визнанні Отже, враховуючи вище викладене, розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами підлягають зменшенню з 9 000 грн. до 2 850,00 грн.

Відповідно до ч. ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно положень ч.ч. 1,2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Судом встановлено, що 16 березня 2023 року між адвокатом Колесніком Д.Ю. та позивачем було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги, відповідно до якого адвокат зобов`язався надати юридичні послуги щодо захисту та представництва інтересів клієнта.(а.с. 48-49). На підтвердження наданих послуг за договором, суду було надано додаткову угоду 2 до договору про надання правової допомоги від 16.03.2023 року «акт приймання передачі наданих юридичних послуг» від 22 травня 2023 року, згідно якого загальна вартість послуг складає 9 075,00 грн. (а.с. 51).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги складність справи та виконаних робіт, котрі на думку суду не є складними, час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, котрі є незначними, критерії розумності їхньої вартості, неминучості, обґрунтованості, а також думку відповідача про неспівмірність витрат зі складністю справи та приходить до висновку про дійсну неспівмірність розміру витрат зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом витрачених адвокатом на виконання робіт, обсягом наданих послуг, тобто завищення їхнього розміру, тому суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат та стягнення із відповідача в користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. 00 коп.

Таким чином, на підставі ст. ст. 137, 141, 142 ЦПК України суд, беручи до уваги визнання відповідачем позовних вимог, вважає за необхідне стягнути з відповідача ТОВ «Фінпром маркет» на користь позивача 50% понесених ним та документально підтверджених витрат зі сплати судового збору за звернення до суду з позовною заявою в сумі 536,80 гривень, інша половина судових витрат в розмірі 536,80 гривень, має бути повернута позивачеві з державного бюджету у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, та крім того, стягнути з відповідача ТОВ «Фінпром маркет» на користь позивача витрати пов`язані із наданням професійної правничої допомоги у розмірі 5 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 137, 141, 263, 265, 280-284, 288 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, державний виконавець Саксаганського ВДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Скринник Анастасія Романівна - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №31986, вчинений 07.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення з ОСОБА_1 коштів на користь ТОВ «Фінпром маркет» за кредитним договором №050/723319 від 13.03.2008 року

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» ( , Київська область, м. Ірпінь, вул. Стельмаха Михайла, 9А, оф. 204) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 % судових витрат понесених у зв`язку зі сплатою судового збору за звернення до суду з позовною заявою, в сумі 536,80 грн. та витрати пов`язані із наданням професійної правничої допомоги в сумі 5 000,00 грн.

Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 % від сплаченої суми судового збору, що становить 536,80 грн.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати підписання шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов