Провадження №2/359/1390/2023
Справа №359/2610/23
РІШЕННЯ

Іменем України

13 жовтня 2023 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Журавського В.В.

при секретарі Алфімовій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: директор комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» Шепель Роман Іванович про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

В березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що вона працювала в КП «ВУКГ на посаді головного економіста фінансово-економічного відділу. 21 лютого 2023 року згідно наказу директора КП «ВУКГ» №23-к ОСОБА_1 було звільнено з посади головного економіста на підставі п.6 ст.36 КЗпП України про відмову від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці. Своє звільнення з роботи ОСОБА_1 вважає незаконним, оскільки наказом директора КП «ВУКГ» №40 від 21 лютого 2023 року було змінено тривалість робочого тижня для головного економіста фінансово-економічного відділу ОСОБА_1 та встановлені робочі дні з понеділка по п`ятницю та робочий час з 9.00 до 11.00 години. При цьому, на офіційному сайті КП «ВУКГ» на підприємстві встановлений наступний графік роботи з понеділка по четвер та робочий час з 8.00 до 17.00 години, п`ятниця з 8.00 по 15.45 годину. Обставини, що зумовили зміну робочого часу виключно для позивача невідомі. Крім цього, станом на день ознайомлення з наказом про зміну істотних умов праці позивача не було ознайомлено з переліком вакантних посад, не були запропоновані будь-які рівнозначні посади. Тому ОСОБА_1 просила скасувати наказ КП «ВУКГ» №23-к від 21 лютого 2023 року, яким її було звільнено з роботи з 22 лютого 2023 року на підставі п.6 ст.36 КЗпП, а також поновити її на посаді головного економіста фінансово-економічного відділу КП «ВУКГ» з 22 лютого 2023 року з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що станом на день пред`явлення позову становить 39414 гривень 55 копійок.

01 червня 2023 року ОСОБА_1 подала заяву про часткову зміну підстав пред`явленого позову, яку обґрунтувала тим, що станом на 21 лютого 2023 року в КП «ВУКГ» були наступні вакантні посади: озеленювач у відділі зеленого господарства, прибиральник території у відділі утримання об`єктів благоустрою, робітники ритуальних послу, доглядач кладовища. Незважаючи на це, в порушення вимог ч.2 ст.40 та ч.3 ст.49-2 КЗпП України, позивачу не були запропоновані вакантні посади. З цієї підстави ОСОБА_1 просила скасувати наказ КП «ВУКГ» №23-к від 21 лютого 2023 року, яким її було звільнено з роботи з 22 лютого 2023 року на підставі п.6 ст.36 КЗпП, а також поновити її на посаді головного економіста фінансово-економічного відділу КП «ВУКГ» з 22 лютого 2023 року з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

2. Процесуальні дії у цивільній справі.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2023 року було відкрито провадження у цивільній справі та вирішено розгляд цивільної справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.24-25).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2023 року, занесеною до протоколу судового засідання, було прийнято до розгляду заяву про часткову зміну підстав пред`явленого позову (а.с.71-72).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2023 року було задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_2 про витребування доказів (а.с.87-89).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2023 року, занесеною до протоколу судового засідання, було задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_2 про допит позивача в якості свідка (а.с.113-116).

3. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач та її представник позивача ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 надав до суду відзив на позовну заяву, яким просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування відзиву вказав на те, що сама лише трансформація робочих годин для особи в інший без скорочення штату не є підставою вважати, що відбулося скорочення штату чи структурного підрозділу, оскільки ні посадові обов`язки, ні фактичне місце роботи позивача не змінилися. Тому звільнення позивача відбулося законно, оскільки при зміні істотних умов праці вона відмовилась від продовження роботи. Тому представник відповідача вказав на відсутність підстав для задоволення позову.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: директор КП «ВУКГ» Шепель Р.В. у судове засідання не з`явився. Натомість надав до суду заяву про розгляд цивільної справи за його відсутності, а також просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Встановлено, що ОСОБА_1 працювала в КП «ВУКГ» на посаді головного економіста у фінансово-економічному відділі. Вказана обставина підтверджується копією трудової книжки, заведеної на ім`я позивача (а.с.9-10).

Наказом директора КП «ВУКГ» №40 від 21 лютого 2023 року була змінена тривалість робочого тижня з 22 лютого 2023 року для головного економіста фінансово-економічного відділу ОСОБА_1 та встановлені наступні робочі дні: з понеділка по п`ятницю та робочий час з 9.00 по 11.00 годину (а.с.5).

В той самий день ОСОБА_1 була ознайомлена з вказаним наказом, про що свідчить її власноручний підпис про незгоду зі зміною робочого часу (а.с.5 зворот).

Наказом директора КП «ВУКГ» №23-к від 21 лютого 203 року (а.с.6) ОСОБА_1 була звільнена з посади головного економіста фінансово-економічного відділу на підставі п.6 ст.36 КЗпП України про відмову від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка позивач показала, що вона працювала на посаді головного економіста КП «ВУКГ» з жовтня 2021 року. Свідок виконувала роботу згідно своїх посадових обов`язків, а також виконувала завдання, доручені їй директором. На день свого звільнення свідок керувала 7-ма напрямками діяльності КП «ВУКГ». Обсяг роботи свідка не змінювався. З посадовою інструкцією головного економіста свідок не ознайомлювалась. З питання працевлаштування на іншу посаду свідок до КП «ВУКГ» не зверталась.

Правовідносини, що виникли між сторонами по справі, врегульовані главою ІІІ «Трудовий договір», главою ХV «Індивідуальні трудові спори» КЗпП України.

5. Норми права, якими суд керується при вирішенні спору.

5.1. норми матеріального права.

За змістом ч.6 ст.43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

У відповідності до ст.21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч.3 ст.32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

В силу ст.103 КЗпП України про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.

Згідно з ч.4 ст.32 КЗпП України якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Відповідно до п.6 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

Згідно з ч.2 ст.3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених частиною третьою статті 32 та статтею 103 Кодексу законів про працю України, здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов.

У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік.

В п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що припинення трудового договору за пунктом 6 статті 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо).

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 січня 2020 року у справі №686/25653/18 (провадження №61-12494св19) зазначено, що зміна істотних умов праці не порушує угоди сторін, досягнутої при укладенні трудового договору, адже угодою сторін визначаються місце роботи і трудова функція працівника. Це найважливіші умови трудового договору. Тому змінити їх без згоди сторін не можна, і це прямо закріплено в законі.

За змістом правового висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 18 травня 2020 року у справі №761/11887/15-ц (провадження №61-15506сво18) звільнення працівника на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України у зв`язку із його відмовою від продовження роботи, пов`язаною із зміною істотних умов праці, не можна відносити ні до звільнення працівника за його ініціативою, ні до звільнення працівника за ініціативою роботодавця. Зазначена підстава припинення трудового договору обумовлена відсутністю взаємного волевиявлення його сторін, недосягненням ними згоди щодо продовження дії трудового договору.

Згідно з положенням ч.3 ст.64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Відповідно до ч.2 ст.65 ГК України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.

В силу ч.1 ст.6 ГК України забороняється незаконне втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

5.2. норми процесуального права.

Згідно з ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

Встановлено, що на підставі службової записки головного інженера КП «ВУКГ» від 31 січня 2023 року (а.с.37,38) головному бухгалтеру ОСОБА_4 було доручено провести аналіз виробничих завдань, поточного обсягу роботи на посадах та схеми взаємодії з іншими структурними підрозділами у фінансово-економічному відділі та надати пропозиції щодо оптимізації виробничих процесів та використання робочого часу підлеглим персоналом.

20 лютого 2023 року головним бухгалтером Єрмак Л.О. було складено службову записку (а.с.39-41). За змістом цієї службової записки було враховано завантаженість роботою протягом робочого часу на посадах та індивідуальні показники за останній період головного економіста та провідного економіста, враховуючи принцип переваги працівника з більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці, було запропоновано за доцільне визначити головному економісту ОСОБА_1 графік роботи за скороченим робочим днем, встановивши норму робочого часу 2 годин на день. Крім цього, враховуючи орієнтовний графік звернень, періоди отримання завдань з практики роботи, час необхідний для обробки інформації, проведення розрахунків та потрібний термін для одержання результатів за поставленими задачами, було запропоновано встановити графік виходу на роботу для посади головного економіста з 9.00 до 11.00 години.

Таким чином, ОСОБА_1 була запропонована нова тривалість робочого тижня, внаслідок проведеної оптимізації організаційної структури КП «ВУКГ», зокрема скорочення окремих робіт, зокрема столярного і віночного цеху (припинення виробництва та переведення працівників цих підрозділів), зменшення обсягів окремих робіт та виробничих процесів.

ОСОБА_1 відмовилась працювати згідно змінених умов праці з 22 лютого 2023 року, а саме: робочі дні з понеділка по п`ятницю та робочий час з 9.00 по 11.00 годину. Вказана обставина підтверджується актом про відмову від роботи згідно змінених умов праці від 21 лютого 2023 року (а.с.46).

У такий спосіб позивач була письмово попереджена про зміну істотних умов праці. При цьому позивач однозначно вказала, що не погоджується на продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці.

З листа №320/01-07 від 14 квітня 2023 року (а.с.67) станом на 21 лютого 2023 року в КП «ВУКГ» були наявні наступні вакантні посади, зокрема: озеленювач територій у відділ утримання об`єктів благоустрою, прибиральник території у відділі утримання об`єктів благоустрою, водії, машиністи автотранспортних засобів, трактористи, вантажники, робітники ритуальних послуг, доглядач кладовищ, електромонтер, слюсар-сантехнік, дорожній робітник, бруківник, асфальтобетонник.

Проте, суд вважає необґрунтованими доводи позивача стосовно того, що її звільнення є незаконним, оскільки КП «ВУКГ» в порушення вимог ч.3 ст.49-2 КЗпП України, не було запропоновані вакантні посади, які існували на підприємстві.

З огляду на те, що така процедура звільнення має бути дотримана виключно у випадку звільнення працівника на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, тобто у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. В той час як звільнення позивачки відбулося на підставі п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України.

З цих міркувань суд вважає, що КП «ВУКГ» при звільненні ОСОБА_1 не були порушені вимоги КЗпП України у зв`язку з цим позовні вимоги про скасування наказу про звільнення, та поновлення на роботі є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Зважаючи на ту обставину, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, є похідними від вимоги про поновлення на роботі, у задоволенні яких ОСОБА_1 відмовлено. Тому підстави для стягнення з КП «ВУКГ» на ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 22 лютого 2023 року по 01 червня 2023 року у розмірі 81081 гривень 36 копійок, відсутні.

7. Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду ОСОБА_1 не сплачувала судовий збір, оскільки на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від його сплати. Зважаючи на те, що у задоволенні пред`явленого нею позову відмовлено у повному обсязі, тому підстави для розподілу судових витрат, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ч.6 ст.43 Конституції України, ч.2 ст.3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», ч.1 ст.6, ч.3 ст.64, ч.2 ст.65 ГК України, ст.21,ч.3 та ч.4 ст.32, п.6 ст.36, ст.103, ч.1 та ч.2 ст.235 КЗпП України, ч.1 та ч.6 ст.81, ч.1 ст.141, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення суду 18 жовтня 2023 року.

Суддя підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський