Справа № 343/1656/15-ц
Провадження № 22-ц/4808/1182/23
Головуючий у 1 інстанції Керніцький І. І.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

за участю секретаря Петрів Д.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Долинського районного суду від 07 вересня 2020 року, ухвалене в складі судді Керніцького І.І., в частині вирішення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулось в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 28 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір №IFDWGA, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 25000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки та в порядку, встановленому договором, з кінцевим терміном повернення - до 28 березня 2028 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 і ОСОБА_1 було укладено договори поруки.

У зв`язку з неналежним виконанням умов вказаного кредитного договору утворилась заборгованість, яка станом на 01 липня 2015 року становила 44048,64 доларів США, з яких: 23479,53 доларів США - заборгованість за кредитом; 1236,51 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом; 37,33 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 17186,38 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 11,90 доларів США - штраф (фіксована частина), 2096,99 доларів США - штраф (процентна складова).

Вимога позивача до поручителів щодо виконання забезпеченого зобов`язання залишена останніми без задоволення.

Посилаючись на викладені обставини, банк просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором в розмірі 44048,64 доларів США, що еквівалентно станом на 01.07.2015 року 925021,49 грн.

Заочним рішенням Долинського районного суду від 18 квітня 2016 року позов було задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 26862,26 доларів США (що в еквіваленті становить 564107,46 грн.) за Кредитним договором №IFDWGA від 28 березня 2008 року та 3654,00 грн. сплаченого судового збору. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено (т. 1, а.с. 189-191).

Ухвалою Долинського районного суду від 23 травня 2019 року заочне рішення Долинського районного суду від 18 квітня 2016 року скасовано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження (т. 1, а.с. 237).

17 липня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» подано до суду уточнену позовну заяву, в якій просили стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 44048,64 доларів США, що еквівалентно 925021,49 грн. станом на 01 липня 2015 року, яка складається з: 23479,53 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 1236,51 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 37,33 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 17186,38 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 11,90 доларів США - штраф (фіксована частина), 2096,99 доларів США - штраф (процентна складова).

Зазначено, що 29.04.2013 року було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору №IFDWGA від 28 березня 2008 року. Сума заборгованості, що виникла у період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання додаткової угоди, зменшено на 17050,57 доларів США, а саме: відсотки у розмірі 0,00 доларів США, комісія у розмірі 0,00 доларів США, пеня у розмірі 17050,57 доларів США.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором були укладені договори поруки з поручителями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яким було направлено письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за договором. Однак така вимога залишена без задоволення (т. 2, а.с. 71-73).

Рішенням Долинського районного суду від 07 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено у зв`язку з недоведеністю (т. 4, а.с. 56, 59-60).

Не погодившись із вказаним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що виконанням протягом тривалого часу умов кредитного договору відповідач фактично вчиняв дії на схвалення укладеного правочину, чим підтверджував намір на подальше виконання умов договору та відсутність порушення його законних прав та інтересів при укладенні договору. Своїм підписом на кредитному договорі позичальник підтвердив своє ознайомлення з умовами кредитування.

Натомість відповідач не надавав банку грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом (щомісячний платіж) згідно графіку відповідно до умов договору, починаючи з 16 березня 2015 року, що відображено у розрахунку заборгованості та підтверджується випискою по транзитному рахунку р/р НОМЕР_1 . Банком надано суду докази щодо наявності заборгованості за договором та виписки по рахунку. А відповідач в свою чергу не спростував вказані докази.

Вважає, що висновок судово-економічної експертизи не може враховуватися судом в якості належного та достовірного доказу відповідно до вимог ст.ст. 78, 79 ЦПК України. Судовому експерту було надано первинні документи про всі операції за кредитним договором і останній не підтвердив та не спростував заборгованість відповідача за Кредитним договором №IFDWGA. Тому у банку виникає сумнів в кваліфікації судового експерта.

Вказує, що у разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, суд з врахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми заборгованості та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду, протягом якого мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем відповідних розміру пені та інших нарахувань. Проте суд не зважав на умови договору, в основу рішення поклав висновок експерта, що не відповідає вимогам закону, і безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Щодо вимоги про солідарне стягнення боргу з основного позичальника та поручителів, зазначає, що матеріалами справи підтверджено укладення договорів поруки по вказаному кредитному договору з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , банком направлялася письмова вимогам останнім із зазначенням невиконаних зобов`язань за Договором №IFDWGA. І відповідно до вимог ст.ст. 554, 610 ЦК України боржник та поручителі несуть відповідальність як солідарні боржники.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги (т. 4, а.с. 65-72).

Представником відповідачів адвокатом Гусаком М.М. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що сторонами не заперечується факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів, укладення договорів поруки та додаткової угоди до кредитного договору. Однак заперечується ОСОБА_3 отримання будь-якої суми коштів, передбачених вказаною додатковою угодою, безпідставно нараховані банком страхові платежі в сумі 9696,19 доларів США, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань в сумі 17186,38 доларів США, сума безпідставно збільшених відсотків за період з 16.10.2008 року по 29.04.2013 року, нарахування комісії, винагороди за надання фінансового інструменту щомісяця в період сплати 2% від суми виданого кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48%, винагороди за проведення додаткового моніторингу, а також правильність відображення і розподілення банком внесених ОСОБА_3 коштів на погашення кредиту. Вказує, що видаткові ордери банку з підписом позичальника щодо вказаної додаткової угоди відсутні в матеріалах справи, а сам по собі розрахунок заборгованості є тільки інформацією, яка підлягає перевірці належними доказами. Так, при підписанні додаткової угоди безпідставно зараховано до тіла кредиту 9696,19 доларів США на страхові платежі. Сума пені нарахована банком з 28.03.2008 року по 29.04.2013 року без врахування строку, протягом якого банк мав право її нараховувати. Крім того, нараховану пеню в сумі 17050,57 доларів США при підписанні 29.04.2013 року додаткової угоди було заново включено у суму заборгованості. Також з 16.10.2008 року банком неправомірно, без належного повідомлення відповідача, було збільшено відсоткову ставку по кредиту, що має наслідком недійсність такого правочину. Не надано банком і відкорегованого графіку відповідно до зміненої додатковою угодою відсоткової ставки та не виокремлено у ньому заборгованість поручителів, зокрема, поручителя ОСОБА_2 , з яким договір поруки укладено пізніше, ніж виникла заборгованість за кредитом. Також у зв`язку зі збільшення відсотковою ставки за кредитом після укладення договору поруки з поручителем ОСОБА_1 збільшилася її відповідальність, на що вона згоди не надавала. Вказує, що кредит є споживчим, тому банк не мав права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, що банк здійснює на власну користь (виплата комісії, винагороди за надання фінансового інструменту, за резервування ресурсів, проведення додаткового моніторингу). Вважає правильним висновок експерта від 29.05.2020 року та суду першої інстанції про те, що визначити наявність чи відсутність дійсної заборгованості ОСОБА_3 перед банком з наданих розрахунку та виписки про рух коштів неможливо. Відповідно, правові підстави для задоволення позову відсутні. Крім того, незважаючи на те, що позивач користав своє право дострокового стягнення кредиту, ним безпідставно нараховано заборгованість у сумі 44048,64 доларів США. З огляду на викладене вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню (т. 4, а.с. 110-124).

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено, рішення Долинського районного суду від 07 вересня 2020 року скасовано. Ухвалено нове рішення у справі, яким позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за Кредитним договором №IFDWGA від 28 березня 2008 року та додатковою угодою до кредитного договору від 29 квітня 2013 року за основною сумою кредиту, зі сплати процентів за користування кредитними коштами та пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів, станом на 01 липня 2015 року, в розмірі 24402,78 доларів США, що складається з: строкової заборгованості по тілу кредиту - 22631,01 доларів США, простроченої заборгованості по тілу кредиту - 570,09 доларів США, заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитними коштами - 179,01 доларів США, заборгованості за простроченими процентами - 1022,67 доларів США та заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів у сумі 3109,18 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог до ОСОБА_3 та у задоволенні позову до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено (т. 5, а.с. 209-216).

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що заборгованість ОСОБА_3 за Кредитним договором №IFDWGA від 28 березня 2008 року та додатковою угодою від 29 квітня 2013 року до вказаного кредитного договору за основною сумою кредиту, зі сплати процентів за користування кредитними коштами та пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів, розрахованої в межах одного року, з огляду на збільшення суми виданого кредиту з дати укладення додаткової угоди та з урахуванням наданих на дослідження документів щодо видачі та погашення кредиту, розрахунково підтверджується в розмірі 24402,78 доларів США та 3109,18 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову до відповідача ОСОБА_4 , апеляційний суд виходив з того, що в матеріалах справи відсутній договір поруки, укладений із ОСОБА_4 . Натомість, такає майновим поручителем (іпотекодавцем) за іпотечним договором від 24 квітня 2008 року, тому за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором без вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки вона є неналежним відповідачем.

Відмовляючи у задоволенні позову до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , апеляційний суд виходив з того, що банк не повідомив боржника та поручителів про збільшення процентної ставки, тому згідно вимог частини першої статті 559 ЦК України, порука є припиненою, оскільки обсяг відповідальності поручителів збільшився без їх згоди.

Постановою Верховного Суду від 09 серпня 2023 року задоволено частково касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк». Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року в частині вирішення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 скасовано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т. 5, а.с. 68-77).

Верховний Суд зазначив, що після укладення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договорів поруки 29.04.2013 року процентна ставка за Кредитним договором від 28 березня 2008 року №IFDWGA не змінювалась, обсяг відповідальності поручителів не збільшувався. Ураховуючи наведене, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що зобов`язання за договорами поруки припинились у повному обсязі на підставі частини першої статті 559 ЦК України. При таких обставинах поручителі повинні нести відповідальність за невиконання позичальником умов кредитного договору.

Разом із тим, припинення поруки може бути пов`язане, зокрема, і з закінченням строку її чинності.

Під час нового розгляду апеляційний суд має з`ясувати чи не пропущений позивачем шестимісячний строк звернення до суду з позовом до поручителів в частині певних щомісячних платежів за кредитним договором. При цьому необхідно приймати до уваги, що у разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Зазначене необхідно враховувати при розгляді справи та здійсненні розрахунку заборгованості відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Під час нового розгляду суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції тільки в частині вирішення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . В частині вирішення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 рішення перегляду не підлягає.

В судовому засіданні апеляційного суду представник АТ КБ «ПриватБанк» адвокат Рокетська С.В. доводи та вимоги апеляційної скарги в частині, що переглядається, підтримала.

Представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокат Гусак М.М. щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду першої інстанції в частині, що переглядається, залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції в частині, що переглядається, не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 28 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір №IFDWGA, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит строком до 28 березня 2018 року у розмірі 28050 доларів США, з яких 25000 доларів США - на споживчі цілі, 3050 доларів США - на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3., 2.2.7 даного договору зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 1,00% на місяць (12% річних) на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 2,00% від суми виданого кредиту в момент його надання, винагороди за резервування ресурсів в розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 8.2 даного договору, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Періодом сплати визначено з 10 по 15 число кожного місяця. В період сплати позичальник повинен був надавати банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 368,18 доларів США.

У пунктах 5.1, 5.2, 8.4 указаного договору передбачена неустойка при порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту у вигляді пені в розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, але не менше 1 гривні.

У пункті 5.3 цього договору визначено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбаченому договором, більше ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. + 5% від суми позову (т. 1, а.с. 12-14, т. 3, а.с. 180-184).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 01 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено Договір поруки (т. 3, а.с. 185), а 24 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 і ОСОБА_1 - Договір іпотеки, предметом якого стало нерухоме майно: домоволодіння АДРЕСА_1 .

29 квітня 2013 року між ОСОБА_3 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору №IFDWGA від 28 березня 2008 року, згідно з якою сторони дійшли згоди внести зміни до кредитного договору: 1. Суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшено на 17050,57 доларів США, а саме: відсотки у розмірі 0 доларів США, комісія у розмірі 0 доларів США, пеня у розмірі 17050,57 доларів США. 2. Згідно зі ст.ст. 212, 651 ЦК України у разі порушення позичальником будь-якого з зобов`язань, передбачених у графіку погашення кредиту (додаток 1 до цієї додаткової угоди) понад 31 день позичальник сплачує банку штраф у розмірі 17050,57 доларів США. 3. Викладено пункт 8.1 Договору у наступній редакції: «8.1. Банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти на строк з 28 березня 2008 року по 25 травня 2023 року включно у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 34696,19 доларів США на придбання нерухомості, а також у розмірі 9696,19 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,13% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 2,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 6.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з «10» по «15» число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що здійснюється в момент видачі кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 402,26 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Погашення кредиту провадиться в строки відповідно до графіка погашення кредиту (додаток №1). Погашення заборгованості позичальника за договором здійснюється згідно графіку погашення кредиту (додатку №1 до цієї додаткової угоди). Підписання цієї додаткової угоди не є рішенням Банку про анулювання заборгованості позичальника. В разі порушення позичальником строків по сплаті відсотків за користування кредитом та винагород, зазначених в договорі, сторони узгодили протягом періоду неналежного виконання позичальником зобов`язань по сплаті відсотків за користування кредитом та винагород, передбачених договором, далі плата за кредитом, плата за кредитом нараховується банком у розмірі фактично сплаченої позичальником. Позичальник за весь період неналежного виконання зобов`язань по сплаті плати за кредитом сплачує банку неустойку: в розмірі 100% від розміру неналежно сплачених відсотків за користування кредитом; в розмірі 100% від розміру неналежно сплачених винагород, передбачених договором» (т. 1, а.с. 15, 16-17).

Для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за Кредитним договором №IFDWGA від 28 березня 2008 року та Додатковою угодою до нього 29 квітня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 і між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладені договори поруки (т. 1, а.с. 19, 20), відповідно до п. 4 яких у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Згідно з пунктом 16 договорів поруки від 29 квітня 2013 року предметом цих договорів є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ОСОБА_3 зобов`язань за Кредитним договором від 28 березня 2008 року №IFDWGA та Додатковою угодою до Кредитного договору №IFDWGA від 28 березня 2008 року, згідно якого кредитор надає боржнику кредит в сумі 34696,19 доларів США, а боржник повинен виконати зобов`язання з: повернення кредиту, наданого у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 34696,19 доларів США у строк з 28 березня 2008 року по 25 травня 2023 року включно; сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 13,56% за рік у період сплати з 10 по 15 число кожного місяця; щомісячно у період сплати надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі згідно графіку погашення кредиту для погашення заборгованості за кредитним договором, яка включає заборгованість за кредитом, відсотками, комісією; сплати винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісячної комісії у розмірі 0,00 від суми виданого кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів щомісяця в період сплати, винагороди за проведення додаткового моніторингу, відповідно до умов та строків, передбачених кредитним договором; сплати пені у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не 1 гривні. При цьому відсотки за користування кредитом на суму простроченої заборгованості додатково до вищезазначеної пені банком не нараховується. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Виконання зобов`язань зі сплатою відсотків, винагороди за надання фінансового інструменту та комісії за користування кредитом, а також сплати інших винагород, штрафів, пень та інших платежів, відшкодовувати збитки, витрати у відповідності, порядку та строки, зазначені у кредитному договорі.

Згідно з пунктом 11 договорів поруки від 29 квітня 2013 року ці договори набирають чинності з моменту їх підписання сторонами та діють до повного виконання зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 01 липня 2015 року у відповідачів утворилась заборгованість в сумі 44048,64 доларів США, що за курсом 21,00 відповідно до службового розпорядження НБУ від 01 липня 2015 року складає 925021,49 грн. за Кредитним договором №IFDWGA від 28 березня 2008 року, яка складається з наступного: 23479,53 доларів США - заборгованість за кредитом, 1236,51 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 37,33 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 17186,38 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 11,90 доларів США - штраф (фіксована частина), 2096,99 доларів США штраф (процентна складова) (т. 1, а.с. 4-8).

Також в матеріалах справи наявні виписки по рахунках ОСОБА_3 за періоди з 28 березня 2008 року по 30 грудня 2015 року, з 01 квітня 2008 року по 19 червня 2019 року, з 01 квітня 2008 року по 03 жовтня 2019 року, з 28 березня 2008 року по 26 грудня 2019 року та копії меморіальних ордерів підтвердження операцій за кредитним договором (т. 1, а.с. 72-158, т. 2, а.с. 11-68, 122-167, т. 3, а.с. 5-174).

Відповідно до Висновку №7 судово-економічної експертизи, складеного 29 травня 2020 року судовим експертом ТОВ «Судово-експертне бюро України» Бурдьо І.М. на виконання ухвали Долинського районного суду від 29.01.2020 року, розрахунок розміру заборгованості ОСОБА_3 , складений АТ КБ «ПриватБанк», не відповідає даним бухгалтерського обліку банку та умовам Кредитного договору №IFDWGA від 28 березня 2008 року. Встановити документально підтверджений розмір заборгованості ОСОБА_3 перед банком станом на 29 квітня 2013 року з врахуванням базових умов Кредитного договору №IFDWGA від 28 березня 2008 року в частині розміру відсоткової ставки не надається за можливе. Встановити документально підтверджений розмір заборгованості ОСОБА_3 перед банком станом на 01 липня 2015 року з врахуванням базових умов Кредитного договору №IFDWGA від 28 березня 2008 року в частині розміру відсоткової ставки та Додаткової угоди до договору від 29 квітня 2013 року не надається за можливе. Документально підтверджений розмір реальної відсоткової ставки та абсолютного значення подорожання кредиту на момент укладення Кредитного договору №IFDWGA від 28 березня 2008 року відповідно складає 17,00% та 24011,80 доларів США (т. 4, а.с. 13-28).

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року у справі призначено додаткову судову економічну експертизу, проведення якої доручено експертам Івано-Франківського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Відповідно до Висновку експертів за результатами проведення додаткової судової економічної експертизи №2616/21-28/917/918/22-28/6271-6273/22-72 від 28 березня 2022 року:

1. В межах наданих на дослідження документів заборгованість ОСОБА_3 за Кредитним договором №IFDWGA від 28 березня 2008 року та Додатковою угодою до кредитного договору від 29 квітня 2013 року за основною сумою кредиту, зі сплати процентів за користування кредитними коштами та пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів, розрахованої в межах одного року, станом на 01 липня 2015 року, з урахуванням початкової суми виданого кредиту в розмірі 25000 доларів США та з урахуванням наданих на дослідження документів щодо видачі та погашення кредиту, а також з урахуванням вихідних даних, які зазначені в ухвалі суду про призначення додаткової економічної експертизи, розрахунково підтверджується в розмірі 23279,06 доларів США та 3109,18 грн., в тому числі: 21516,11 доларів США строкової заборгованості по тілу кредиту; 619,06 доларів США простроченої заборгованості по тілу кредиту; 170,19 доларів США заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитними коштами; 973,70 доларів США заборгованості за простроченими процентами; 3109,18 грн. заборгованості по пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів.

2. В межах наданих на дослідження документів заборгованість ОСОБА_3 за Кредитним договором №IFDWGA від 28 березня 2008 року та Додатковою угодою до кредитного договору від 29 квітня 2013 року за основною сумою кредиту, зі сплати процентів за користування кредитними коштами та пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів, розрахованої в межах одного року, станом на 01 липня 2015 року, з урахуванням початкової суми виданого кредиту в розмірі 25000 доларів США, збільшенням суми виданого кредиту до 25865,62 доларів США з дати укладення додаткової угоди (29 квітня 2013 року) та з урахуванням наданих на дослідження документів щодо видачі та погашення кредиту, а також з урахуванням вихідних даних, які зазначені в ухвалі суду про призначення додаткової економічної експертизи, розрахунково підтверджується в розмірі 24402,78 доларів США та 3109,18 грн., в тому числі: 22631,01 доларів США строкової заборгованості по тілу кредиту; 570,09 доларів США простроченої заборгованості по тілу кредиту; 179,01 доларів США заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитними коштами; 1022,67 доларів США заборгованості за простроченими процентами; 3109,18 грн. заборгованості по пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів.

3. В межах наданих на дослідження документів заборгованість ОСОБА_3 за Кредитним договором №IFDWGA від 28 березня 2008 року та Додатковою угодою до кредитного договору від 29 квітня 2013 року за основною сумою кредиту, зі сплати процентів за користування кредитними коштами та пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів, розрахованої в межах одного року, станом на 01 липня 2015 року, з урахуванням умов договору і додаткової угоди та наданих на дослідження документів щодо видачі та погашення кредиту, розрахунково підтверджується в розмірі 22972,19 доларів США та 3109,18 грн., в тому числі: 21211,64 долари США строкової заборгованості по тілу кредиту; 616,75 доларів США простроченої заборгованості по тлу кредиту; 167,78 доларів США заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитними коштами; 976,01 долари США заборгованості за простроченими процентами; 3109,18 грн. заборгованості по пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів (т. 5, а.с. 97-139).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», в тому числі до поручителів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду даної справи не здобуто доказів, які б підтверджували обставини, на які посилається позивач як на підставу заявлених позовних вимог. Призначена в даній справі 29.01.2020 року судово-економічна експертиза також не змогла ні підтвердити, ані спростувати ці обставини. Таким чином позивачем не доведено в ході розгляду справи наявність заборгованості відповідачів за кредитним договором. Тому суд відмовив в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку з недоведеністю позовних вимог (т. 4, а.с. 59-60).

Однак апеляційний суд не може погодитися із такими висновками з огляду на наступне.

За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628/1475/19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою, як одним із видів забезпечення виконання зобов`язання (частина перша статті 546 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг відповідальності поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

За змістом статті 559 ЦК України зміна обсягу зобов`язань боржника може бути підставою для припинення поруки. Зокрема, частиною першою цієї статті (у редакції, чинній на момент укладання договору поруки) було передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення його обсягу відповідальності. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов`язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком.

Висновок про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України залежить від установлених судом обставин щодо обсягу зобов`язання, на виконання якого надано поруку, та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни без його згоди забезпеченого зобов`язання. Для цього судам необхідно дослідити відповідні умови кредитного договору та договору поруки щодо порядку погодження поручителем змін до основного зобов`язання.

Такі правові висновки щодо застосування статті 559 ЦК України наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №755/18438/16-ц (провадження №14-275цс19), і на них посилався Верховний Суд в постанові від 09 серпня 2023 року при вирішенні цієї справи.

Судом встановлено також, що у справі, що переглядається, 28 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір №IFDWGA, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит строком до 28 березня 2018 року у розмірі 28050 доларів США, з яких 25000 доларів США - на споживчі цілі, а 3050 доларів США - на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 1,00% на місяць (12% річних) на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 2,00% від суми виданого кредиту в момент його надання, винагороди за резервування ресурсів в розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 8.2 даного договору, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

29 квітня 2013 року між ОСОБА_3 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено Додаткову угоду до Кредитного договору №IFDWGA від 28 березня 2008 року, якою сторони внесли зміни до кредитного договору, зокрема досягли згоди та виклали пункт 8.1 кредитного договору у наступній редакції: «8.1. Банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти на строк з 28 березня 2008 року по 25 травня 2023 року включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 34696,19 доларів США на придбання нерухомості, а також у розмірі 9696,19 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,13% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 2,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 6.2 даного договору».

У той же день, 29 квітня 2013 року, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 і між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договори поруки №IFDWGA/1 в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за Кредитним договором №IFDWGA від 28 березня 2008 року та Додатковою угодою до нього від 29 квітня 2013 року.

Зі змісту договорів поруки вбачається, що предметом цих договорів є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ОСОБА_3 зобов`язань за Кредитним договором від 28 березня 2008 року №IFDWGA та Додатковою угодою до Кредитного договору №IFDWGA від 28 березня 2008 року, згідно яких кредитор надає боржнику кредит в сумі 34696,19 доларів США, а боржник повинен виконати зобов`язання, зокрема з: повернення кредиту, наданого у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 34696,19 доларів США у строк з 28 березня 2008 року по 25 травня 2023 року включно; сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 13,56% відсотків за рік (1,13% на місяць) у період сплати з 10 по 15 число кожного місяця (пункт 16).

Доказів укладення інших додаткових угод до Кредитного договору від 28 березня 2008 року №IFDWGA матеріали справи не містять.

Таким чином, після укладення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначених договорів поруки процентна ставка за Кредитним договором від 28 березня 2008 року №IFDWGA не змінювалась, обсяг відповідальності поручителів не збільшувався.

Отже зобов`язання за договорами поруки не припинились у повному обсязі на підставі частини першої статті 559 ЦК України, і поручителі повинні нести відповідальність за невиконання позичальником умов кредитного договору.

Наведене спростовує також доводи апеляційної скарги щодо припинення договорів поруки у зв`язку зі збільшенням обсягу відповідальності поручителів без їхньої згоди.

Що ж стосується питання припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності, апеляційний суд зазначає наступне.

З посиланням на правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №408/8040/12, Верховний Суд в цій справі зазначав, що за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати.

Таким чином, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

У пункті 11 договорів поруки №IFDWGA/1 від 29 квітня 2013 року, укладених між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором.

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Отже, умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань за основним договором або до припинення всіх зобов`язань поручителя за договором поруки, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК. Тому має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя (такий же висновок Верховного Суду України викладений, зокрема, у постановах від 24 вересня 2014 року у справі №6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі №6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі №6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі №6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі №6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі №644/6558/15-ц, а також висновок Великої палати Верховного Суду, викладений у пункті 60 постанови від 22 серпня 2018 року у справі №2-1169/11).

Умовами кредитного договору визначено, що погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється щомісяця відповідно до Графіку погашення кредиту (Додаток №2 до Кредитного договору), що є невід`ємною частиною цього договору (пункт 8.1).

Як вбачається з матеріалів справи і визнається сторонами, до 2015 року позичальник сплачував кредит згідно Графіку. Прострочення чергового платежу відбулося 16.03.2015 року (т. 1, а.с. 7, 175, 72-158).

11 серпня 2015 року, тобто протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (т. 1, а.с. 2-3).

Відтак, банк пред`явив вимогу до поручителя ОСОБА_1 про виконання нею солідарного з боржником зобов`язання за договором в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням.

Матеріалами справи підтверджено також розмір заборгованості по основній сумі кредиту, процентах і пені в загальній сумі в розмірі 24402,78 доларів США, розрахований експертами з урахуванням умов додаткової угоди до кредитного договору і відображений у п. 2 висновків експертів, який стягнуто постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року на користь АТ КБ «ПриватБанк» з основного боржника ОСОБА_3 , і яка в цій частині сторонами не оскаржувалася.

Отже висновки суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині боржника ОСОБА_1 є частково необґрунтованими, і рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення таких вимог і стягнення з останньої в солідарному порядку з основним боржником на користь АТ КБ «ПриватБанк» вказаної суми заборгованості за Кредитним договором №IFDWGA від 28 березня 2008 року та Додатковою угодою №1 до Кредитного договору від 29.04.2013 року.

Схожі висновки містяться і в постанові Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі №450/2187/15-ц (провадження №61-6483св23).

Разом з тим, в матеріалах справи міститься копія Повідомлення АТ КБ «ПриватБанк», направленого поручителям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 03.07.2015 року, про наявність простроченої заборгованості за Кредитним договором №IFDWGA від 28 березня 2008 року в сумі 19718,02 доларів США та необхідність її погашення з метою уникнення звернення з позовом до суду (т. 1, а.с. 9-11, т. 4, а.с. 39). Однак з позовними вимогами до поручителя ОСОБА_2 банк звернувся тільки 17.07.2019 року (т. 2, а.с. 71-82).

При цьому згідно вимог частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що банк має право пред`явити вимогу боржнику як у позасудовому порядку, так і в судовому.

Звернувшись до суду з вимогами про дострокове повернення всієї суми кредиту, нарахованих процентів і пені 11 серпня 2015 року у зв`язку із невиконанням боржником умов кредитного договору, банк змінив строк виконання основного зобов`язання.

А з огляду на пред`явлення вимоги до поручителя ОСОБА_2 17.07.2019 року, тобто поза межами шестимісячного строку, апеляційний суд проходить до висновку про відмову у задоволенні таких вимог з огляду на припинення такої поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Схожі висновки містяться і в постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі №310/6488/15-ц (провадження №61-8211св18).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення з боргу з поручителя ОСОБА_2 , проте помилився щодо мотивів такої відмови. А тому рішення в частині цих вимог слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Долинського районного суду від 07 вересня 2020 року в частині вирішення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Рішення Долинського районного суду від 07 вересня 2020 року в частині вирішення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення таких вимог.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, юридична адреса: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001) заборгованість за Кредитним договором №IFDWGA від 28.03.2008 року та Додатковою угодою №1 до Кредитного договору від 29.04.2013 року за основною сумою кредиту, зі сплати процентів за користування кредитними коштами та пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів, станом на 01.07.2015 року в розмірі 24402 (двадцять чотири тисячі чотириста два) долари США 78 центів, що складається із: строкової заборгованості по тілу кредиту - 22631,01 доларів США, простроченої заборгованості по тілу кредиту - 570,09 доларів США, заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитними коштами - 179,01 доларів США, заборгованості за простроченими процентами - 1022,67 долари США, та заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів у сумі 3109 (три тисячі сто дев`ять) грн. 18 коп.

В задоволенні решти вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 19 жовтня 2023 року.