Справа № 466/6169/23
Провадження № 2/466/1719/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

13 жовтня 2023 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючий суддя Едер П. Т.

секретар с/з Настасяк Б. І.

з участю: представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя,-

у с т а н о в и в:

12 червня 2023 року адвокат Коцан Руслан Мар`янович, який діє в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова із позовною заявою до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя, у якій просить суд ухвалити рішення, яким визнати квартиру, що за адресою: АДРЕСА_1 , квартиру, що за адресою: АДРЕСА_2 , та квартиру, що за адресою: АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя: визнати право власності на квартиру, що за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 31,1 кв. м., житловою площею 17,1 кв. м. за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ; визнати право власності на квартиру, що за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 33,6 кв. м., житловою площею 19,2 кв. м. за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ; визнати право власності на квартиру, що за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 39,8 кв. м., житловою площею 19,4 кв. м. за ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ; та стягнути з відповідача понесені судові витрати (а. с. 1-7).

Стислий виклад позицій сторін.

Обґрунтування позивача.

07.08.2012 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Дрогобичу Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, про що складено відповідний актовий запис № 315, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 .

У шлюбі народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачем та повністю знаходиться на її утриманні.

25.08.2022 рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області по справі № 442/3547/22 шлюб між сторонами розірвано.

Позивач зазначає, що за час перебування у шлюбі, а саме 26.09.2012 подружжям придбано квартиру АДРЕСА_4 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кміть Л. І. та зареєстрований в реєстрі за № 1959.

Крім цього, 22.07.2014 подружжям придбано ще одну квартиру, за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кміть Л. І. та зареєстрований в реєстрі за № 1596.

Також позивачем та відповідачем 27.03.2017 придбано квартиру АДРЕСА_5 , про що свідчить договір № 3/2ч купівлі-продажу майнових прав на квартиру, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Буддеталь» та ОСОБА_3 .

Позивач вважає, що оскільки три квартири придбані подружжям за час шлюбу, тому вони є спільною сумісною власністю подружжя.

Позивач протягом 20 років неофіційно працює у м. Рим, Італія, а відповідач, в свою чергу, також їздив на заробітки за кордон.

Позивач вважає обґрунтованим розділити спільне сумісне майно подружжя, до якого належить: квартира за адресою: АДРЕСА_1 , квартира за адресою: АДРЕСА_2 та квартира за адресою: АДРЕСА_3 .

Враховуючи, що квартира АДРЕСА_5 , квартира за адресою: АДРЕСА_1 та квартира за адресою: АДРЕСА_2 , є однокімнатними, не можуть бути виділені для кожного із подружжя в ізольовані приміщення з окремими входами, а тому є неподільними з метою збереження їх цільового призначення, подружжям щодо поділу вказаних квартир згоди не досягнуто, позивач вважає за доцільне поділити спільне сумісне майно наступним чином, а саме залишити право власності на квартиру АДРЕСА_5 ОСОБА_3 , визнати право власності на квартиру АДРЕСА_4 за ОСОБА_2 та залишити право власності на квартиру АДРЕСА_6 ОСОБА_2 .

Позивач звертає увагу на те, що ринкова вартість квартири, яка залишається у відповідача в особистій приватній власності становить 2186794,94 грн., так як знаходиться у центрі міста в новозбудованому будинку, натомість ринкова вартість квартири, право власності на яку просить визнати за нею, становить 920245,29 грн., а вартість квартири, за якою б залишилось у позивача право власності 1228715,06 грн. Таким чином, зазначене майно, право власності на яке залишиться за відповідачем, та майно, власником якого буде позивач, має майже однакову вартість, а тому, на думку позивача, вказаний варіант поділу без визначення компенсації об`єктивно забезпечуватиме права та інтереси обох сторін на спільне майно.

Обґрунтування заперечень відповідача.

Відзив на позовну заяву відповідачем, в порядку ст. 178 ЦПК України, у встановлений судом термін до суду подано не було не подано. Заяв чи клопотань на адресу суду подано не було.

Процесуальні дії суду по справі.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 13 червня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд у загальному позовному провадженні.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 21 серпня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 13 жовтня 2023 року постановлено проводити заочний розгляд справи.

Фактичні обставини встановлені судом, зміст спірних правовідносин, оцінка доказів, норми права, що застосовані судом при розгляді спірних правовідносин та висновки суду.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Коцан Р. М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, покликаючись на підстави та мотиви, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідним оголошенням про його виклик, яке розміщено на офіційному веб-сайті судової влади України, а також від нього не надходило відзиву на позовну заяву, клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за його відсутності.

Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.

Заслухавши доводи представника позивача, встановивши фактичні обставини справи, повно та всебічно дослідивши усі докази у справі, суд приходить наступного висновку.

Даний позов виник із сімейних правовідносин з приводу поділу майна подружжя.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом ст. ст. 11, 15 ЦК України, цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Згідно зі статтею 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, установлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а також визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до ст. 3 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частиш третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Судом встановлено наступне.

07 серпня 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Дрогобичу Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, про що складено відповідний актовий запис № 315, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , копія котрого долучена до матеріалів справи (а. с. 10).

У шлюбі у сторін народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується Витягом із Реєстру актів про народження, виданим Міською радою міста Рим, складеним італійською мовою та перекладеним на українську (а. с. 11 ,12).

Заочним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 серпня 2022 року по справі № 442/3547/22 шлюб між сторонами розірвано (а. с. 13-14).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 26.09.2012 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кміть Л. І. за реєстровим № 1596, Витягу про державну реєстрацію прав № 36047889 та Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_4 зареєстрована за відповідачем ОСОБА_3 (а. с. 15-16, 17-19).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 22.07.2014 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кміть Л. І. за реєстровим № 1959, Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_6 зареєстрована за позивачем ОСОБА_2 (а. с. 31, 32, 33-34).

Відповідно до договору № 3/2ч купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 27.03.2017, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Буддеталь» та ОСОБА_3 , Додатку № 1 до договору № 3/2ч купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 27.03.2017, технічного паспорту на квартиру та Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартир АДРЕСА_5 , зареєстрована за відповідачем ОСОБА_3 (а. с. 41-45, 46, 47).

Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч.1, ч.4 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного, сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (п. 30 Постанови). Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Відповідно до частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.

Ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 19.09.2012 року №17-рп/2012 у справі за конституційним зверненням приватного підприємства ІКІО щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільно сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у раз неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує» та зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.

Доводів позивача ОСОБА_2 судовим розглядом не спростовано.

З врахуванням наведеного суд дійшов висновку, що спірне майно, а саме: квартира АДРЕСА_5 , квартира за адресою: АДРЕСА_1 та квартира за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстроване як за позивачем ОСОБА_2 та за відповідачем ОСОБА_3 , але набуте за час шлюбу є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Щодо способу поділу майна суд зазначає наступне.

Згідно поданих стороною позивача звітів про оцінку майна встановлено, що відповідно до Звіту про оцінку майна № 18-230426-009, виконаним ТОВ «Центр незалежної експертної оцінки», ринкова вартість квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 31,1 кв м. станом на 26.04.2023 становить 920245,29 грн. без ПДВ (а. с. 35-40).

Згідно зі Звітом про оцінку майна № 18-230426-011, виконаним ТОВ «Центр незалежної експертної оцінки», ринкова вартість квартири АДРЕСА_6 , загальною площею 33,6 кв м. станом на 26.04.2023 становить 1228715,06 грн. без ПДВ (а. с. 20-30).

Згідно зі Звітом про оцінку майна № 18-230426-010, виконаним ТОВ «Центр незалежної експертної оцінки», ринкова вартість квартири АДРЕСА_5 , загальною площею 39,8 кв м. станом на 26.04.2023 становить 2186794,94 грн. без ПДВ (а. с. 48-52).

Стороною відповідача не представлено жодного іншого доказу (доказів), в тому числі висновки експертів щодо оцінки спірного майна.

Тому, суд погоджується з доводами позивача, що спірне майно, а саме: квартира АДРЕСА_5 , квартира за адресою: АДРЕСА_1 та квартира за адресою: АДРЕСА_2 , які є однокімнатними, не можуть бути виділені для кожного із подружжя в ізольовані приміщення з окремими входами, а тому є неподільними з метою збереження їх цільового призначення.

З урахуванням того, що подружжям згоди щодо поділу спірного майна не досягнуто, суд погоджується, що запропонований позивачем поділ майна без визначення компенсації, а саме: право власності на квартиру АДРЕСА_5 залишити за відповідачем ОСОБА_3 , право власності на квартиру АДРЕСА_4 визнати за ОСОБА_2 , право власності на квартиру АДРЕСА_6 залишити за ОСОБА_2 , об`єктивно забезпечуватиме права та інтереси обох сторін на спільне майно, буде справедливим та відповідатиме інтересам обох сторін.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку що позов підлягає задоволенню в межах заявлених позовних вимог.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

З відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 13420,00 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 11, 12, 13, 77, 81, 141, 142, 263-265, 268, 280-283, 352, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя задовольнити.

Визнати квартиру, що за адресою: АДРЕСА_1 , квартиру, що за адресою: АДРЕСА_2 , та квартиру, що за адресою: АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя:

- визнати право власності на квартиру, що за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 31,1 кв. м., житловою площею 17,1 кв. м. за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

- визнати право власності на квартиру, що за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 33,6 кв. м., житловою площею 19,2 кв. м. за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

- визнати право власності на квартиру, що за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 39,8 кв. м., житловою площею 19,4 кв. м. за ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір в розмірі 13420,00 грн. (тринадцять тисяч чотириста двадцять гривень 00 копійок)

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: 77153, Івано-Франківська обл., Галицький р-н, с. Колодіїв

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18 жовтня 2023 року.

Суддя П. Т. Едер