Справа № 275/518/23
Провадження № 2/362/1838/23
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

18 жовтня 2023 року

суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Марчук О.Л., розглянувши в порядку спрощеного провадження у місті Василькові Обухівського району Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування своїх вимог якого зазначив, що 17 березня 2020 року між ним і відповідачем було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого він передав останньому в борг грошові кошти в сумі 1 000 доларів США.

У зв`язку із цим відповідач в один день склав дві розписки у яких підтвердив факт отримання відповідача грошових коштів в сумі 1 000 доларів США та зобов`язався виплатити відсотки в розмірі 40 % без строку повернення позики.

Оскільки вказану суму грошових коштів відповідачем не повернуто, позивач просить стягнути з останнього суму боргу та відсотки за користування позикою в загальній сумі 6 2000 доларів США (а.с. 1 - 5).

Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження.

Представник позивача отримав копію ухвали про призначення справи до розгляду на вказану ним адресу електронної пошти (а.с. 62).

Представник відповідача отримав копію ухвали про призначення справи до розгляду на вказану ним адресу електронної пошти (а.с. 61).

Представником відповідача - адвокатом Джусом Д.В. надано відзив на позов у якому він підтвердив факт укладення між сторонами договору позики та повідомив про переривання позики сплатою позивачу 400 австралійських доларів (а.с. 63 - 65).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача про виклик і допит свідка (а.с. 83).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача про розгляд справи в судовому засіданні за правилами загального позовного провадження (а.с. 84).

Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на дві розписки відповідача від 17 березня 2020 року (а.с. 7, 8).

Проте, одна із розписок датована 17.03.20020 роком, тобто датою яка ще не настала (а.с. 7).

При цьому, слід врахувати, що сторони не внесли виправлення дати (у випадку якщо це описка) та не вжили жодних необхідних заходів для уточнення дійсної дати складання такої розписки.

У зв`язку із цим, суд не приймає до уваги й не використовує зміст наданої позивачем розписки від 17.03.20020 року, оскільки станом на дату постановлення цього рішення суду вказана дата не настала (а.с. 7).

Отже, 17 березня 2022 року між сторонами укладено договір позики відповідно до якого відповідач отримав від позивача в борг грошові кошти в сумі 1 000 доларів США та зобов`язався виплатити відсотки в розмірі 40 % від суми позики.

Факт отримання відповідачем від позивача зазначеної суми грошових коштів у позику підтверджується змістом відповідної розписки від 17 березня 2020 року (а.с. 8).

Також, у відзиві на позов представник відповідача підтвердив факт позики між сторонами, а тому за приписами частини першої статті 82 ЦК України, дана обставина, яку визнано учасниками справи, не підлягає доказуванню.

При цьому, враховуючи, що обставини укладення договору позики між сторонами, підтверджено і визнано представником відповідача, який є фахівцем в галузі права - адвокатом, суд не має обґрунтованого сумніву щодо добровільності визнання цих обставин.

Зокрема, під час розгляду справи суду не надано відповідних доказів на підтвердження факту повернення відповідачем позивачу грошових коштів в сумі 1 000 доларів США.

Вирішуючи спір по суті вимог, суд виходить з наступного.

Згідно із частиною першою статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Норма частини першої статті 1050 ЦК України встановлює, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Оскільки станом на дату прийняття даного рішення суду, відповідачем не надано суду доказів про повернення ним свого боргу позивачу, суд приходить до висновку, що порушені майнові права позивача слід захистити шляхом стягнення з відповідача на користь позивача встановленої суму боргу в розмірі 1 000 доларів США.

Крім того, вирішуючи питання відносно валюти позики, суд зважає на наступне.

За змістом позову позивач посилається на позику в доларах США.

За змістом відзиву на позову представник відповідача вказує на здійснення позики в австралійських доларах.

У зв`язку із цим, суд враховує, що за змістом розписки відповідача від 17 березня 2020 року позичальник отримав від позикодавця 1 000 $ (саме символом $ позначається валюта долар США та є його офіційною і міжнародно-визнаною емблемою) (а.с. 8).

Також, за змістом розписки відповідача від 17 березня 2020 року відповідно до якої позичальник отримав від позикодавця 1 000 $ вказано про курс 27 (а.с. 8).

Станом на 17.03.2020 року офіційний курс гривні щодо долара США становив 26,5249 гривень за 1 долар США, що підтверджується роздруківкою з офіційного Інтернет сайту Національного банку України (а.с. 86).

Станом на 17.03.2020 року офіційний курс гривні щодо австралійського долара становив 16,2094 гривень за 1 австралійський долар, що підтверджується роздруківкою з офіційного Інтернет сайту Національного банку України (а.с. 86).

Як наслідок, суд приходить до послідовного і логічного висновку про те, що 17 березня 2020 року відповідач отримав від позивача грошові кошти саме в доларах США, оскільки у розписці зазначено курс який стосується саме долара США, тоді як курс австралійського долара був значно нижчій.

Крім того, за своїм змістом розписка відповідача від 17 березня 2020 року не містить безумовного формулювання про отримання грошових коштів саме в австралійських доларах і/або відповідного символу A$, $A, AU$, $AU.

Вирішуючи по суті позовні вимоги про стягнення процентів у розмірі 5 200 доларів США, суд враховує наступне.

За змістом розписки відповідача від 17 березня 2020 року міститься застереження відповідно до якого відсотки не нараховуються якщо позичальник перериває передплатою за договір в сумі 400 доларів США (а.с. 8).

Зокрема, до відзиву представником відповідача додано платіжну інструкцію від 13.06.2023 року відповідно до якої відповідач перерахував позивачу за договором позики 10 850 гривень 00 копійок (а.с. 73).

Станом на 13.06.2023 року офіційний курс гривні щодо долара США становив 36,5686 гривень за 1 долар США, що підтверджується роздруківкою з офіційного Інтернет сайту Національного банку України (а.с. 85).

Тобто, 10 850 гривень 00 копійок / 36,5686 гривень = 296,70 доларів США.

У зв`язку із цим, суд вважає, що відповідач не здійснив переривання внаслідок якого проценти за позикою не нараховуються, оскільки сплатив відповідачу еквівалент 296,70 доларів США, а не 400 доларів США як погодили обидві сторони у договорі позики.

Як наслідок, переривання не відбулося і відповідач має обов`язок сплатити позивачу проценти в розмірі 40 % від суми позики.

Одночасно, суд не приймає до уваги та відхиляє доводи позивача про необхідність стягнення 40 % від суми позики за місяць, оскільки розписка відповідача не містить умови сплати вказаного розміру відсотків саме за місяць, а лише визначає: «обов`язок виплатити позикодавцю проценти від суми позики в розмірі 40 %» (а.с. 8).

Положення частини 2 статті 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки у даному випадку розмір процентів встановлений договором позики, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача встановлених договором процентів в розмірі 40 % від суми позики, що складає 400 доларів США.

Стосовно стягнення боргу саме в іноземній валюті, суд враховує наступне.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня; при цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові в справі № 373/2054/16-ц від 16 січня 2019 року, відповідно до ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Отже, загальна сума боргу відповідача перед позивачем за укладеним між ними договором позики складає 1 400 доларів США.

Оскільки, відповідач не виконав свої зобов`язання за укладеним із позивачем договором позики та не повернув останньому суму позики у визначеному розмірі, суд приходить до висновку, що порушені майнові права позивача слід захистити шляхом стягнення з відповідача на користь позивача встановленої під час розгляду справи суми заборгованості.

За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню в обсязі встановленому судом.

Воднораз, обґрунтовуючи дане судове рішення, суд керується нормою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно із яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

На підставі пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, судовий збір слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 625, 1050 ЦК України, статтями 1 - 13, 19, 23, 27, 34, 76 - 83, 89, 92, 95, 133, 141, 258, 259, 263 - 265, 273 - 279 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Частково задовольнити позов.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі еквівалентному сумі 1 400 (одна тисяча чотириста) доларів США, що підлягає сплаті в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день здійснення платежу.

Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок у відшкодування судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя

Дата складення повного рішення суду - 18 жовтня 2023 року.