Справа № 211/2100/23
Провадження № 2/211/1515/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2023 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Сарат Н.О.,

при секретарі Зоріній С.М.,

розглянувши в м. Кривому Розі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом адвоката Шелудько Андрія Олександровича в інтересах ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Міський тролейбус» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

Адвокат Шелудько А.О. звернувся до суду з вищезазначеним позовом в інтересах ОСОБА_1 та просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду у сумі 91529,69 грн. та моральну шкоду в сумі 20000,00 грн., посилаючись на вину працівника відповідача у дорожньо-транспортній пригоді, внаслідок якої йому завдано шкоди. В обґрунтування вимог зазначено, що 31 січня 2023 року, о 17.45 год. в районі е/о 369 по вул. Вільної Ічкерії в м. Кривий Ріг внаслідок пориву контактної мережі сталося падіння проводу контактної мережі тролейбусної лінії на автомобіль «Jeep Cherokee, державний номер НОМЕР_1 , який здійснював рух під керуванням його власника ОСОБА_1 . Внаслідок цієї дорожньо-транспортної події автомобіль отримав механічні пошкодження, це призвело до значних матеріальних збитків. Постановою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.03.2023 року ОСОБА_2 начальника служби енергогосподарства КП «Міський тролейбус», посадову особу, що відповідальна за утримання та експлуатаційний стан контактної мережі тролейбусної лінії, притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП на накладено на неї адміністративне стягнення, через те, що вказана посадова особа не забезпечила утримання у стані, що відповідає встановленим вимогам контакту мережу тролейбусної лінії, не забезпечила її утримання у стані, що відповідає встановленим вимогам, що призвело до пориву контактної мережі та падінню проводу контактної мережі тролейбусної лінії на автомобіль «Jeep Cherokee, державний номер НОМЕР_1 , який здійснював рух під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження, чим порушила вимоги п. 1.5 ПДР України та ч. 3 ст. 12 ЗУ «Про дорожній рух».

Внаслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 зазнав матеріальних втрат, а саме: 87529,69 грн. розмір матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля «Jeep Cherokee, державний номер НОМЕР_1 , відповідно до Висновку експерта транспортно-товарознавчого дослідження № 18/23 від 19.02.2023 року та 4000,00 грн. вартість проведення експертного дослідження.

Таким чином, загальна сума матеріального ( майнового ) збитку завданого позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 91529,69 грн., яку позивач, просить стягнути з відповідача.

Крім того внаслідок неналежним діями посадової особи КП «Міський тролейбус» ОСОБА_1 , також завдана моральна шкода, що виразилась в отриманні тяжкого стресу, внаслідок чого він певний час не міг спокійно спати, бо отримав шок, адже міг постраждати у ДТП і сам особисто. Крім того, його автомобіль був невід`ємним об`єктом повсякденного життя. Тому просить стягнути завдану майнову та моральну шкоду, яку він оцінює в сумі 20000,00 грн., а також витрати, понесені ним за проведення експертизи та за сплату судового збору і правничої допомоги.

Ухвалою суду від 10 квітня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

На виконання вимог ухвали суду представником відповідача 26.04.2023 подано відзив на позов.

Так, у наданому відзиві зазначено, що Відповідач не спростовує факту ДТП, яке сталась 31.01.2023 року та внаслідок якої належний позивачу транспортний засіб зазнав пошкоджень. Між тим, зазначено, що позивач обґрунтовує розмір позовних вимог виключно на підставі наданого висновку експертного автотоварознавчого дослідження, яке було проведено за відсутністю представника відповідача. Що стосується вимог про стягнення компенсації моральної шкоди, то Відповідач вважає заявлений розмір не співвмірним з доводами та обставинами, викладеними у позові.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «Jeep Cherokee, державний номер НОМЕР_1 ( а.с. 10).

31 січня 2023 року, о 17.45 год. в районі е/о 369 по вул. Вільної Ічкерії в м. Кривий Ріг внаслідок пориву контактної мережі сталося падіння проводу контактної мережі тролейбусної лінії на автомобіль «Jeep Cherokee, державний номер НОМЕР_1 , який здійснював рух під керуванням його власника ОСОБА_1 . Внаслідок цієї дорожньо-транспортної події автомобіль отримав механічні пошкодження, це призвело до значних матеріальних збитків. Постановою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.03.2023 року ОСОБА_2 начальника служби енергогосподарства КП «Міський тролейбус», посадову особу, що відповідальна за утримання та експлуатаційний стан контактної мережі тролейбусної лінії, притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП на накладено на неї адміністративне стягнення, через те, що вказана посадова особа не забезпечила утримання у стані, що відповідає встановленим вимогам контакту мережу тролейбусної лінії, не забезпечила її утримання у стані, що відповідає встановленим вимогам, що призвело до пориву контактної мережі та падінню проводу контактної мережі тролейбусної лінії на автомобіль «Jeep Cherokee, державний номер НОМЕР_1 , який здійснював рух під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження, чим порушила вимоги п. 1.5 ПДР України та ч. 3 ст. 12 ЗУ «Про дорожній рух» ( а.с. 11).

Позивачу пошкодженням його автомобіля спричинено матеріальні збитки, на підтвердження яких ОСОБА_1 надано до суду висновок експерта транспортно-товарознавчого дослідження № 18/23 по визначенню матеріального збитків, складеного судовим експертом 19 лютого 2023 року.

Відповідно до висновків експерта, вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля Jeep Cherokee, державний номер НОМЕР_1 складає 87529,69 грн. ( а.с. 12-16).

Згідно із частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Тлумачення частини першої статті 1172 ЦК України свідчить, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником, у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і завдав відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), проходженням стажування, посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника (постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 206/1234/19 (провадження № 61-2542св21).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 177/472/16 (провадження № 61-2796св20), зазначено, що «в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зроблено висновок, що аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм».

Так, відповідачем не оскаржується факт дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 31 січня 2023 року за участю працівника КП «Міський тролейбус», як і вину вказаного працівника в цій пригоді та перебування останнього в трудових відносинах з підприємством.

Щодо твердження відповідача про проведення технічного огляду транспортного засобу без участі заінтересованої особи відповідача всупереч вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та ФДМУ 24.11.2003 за № 142/5/2092.

Відповідно до п. 5.2. розділу V Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та ФДМУ 24.11.2003 за № 142/5/2092 встановлено, що у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату.

У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку.

Так, до позовної заяви додано доказ на виконання даного п. 5.2 зазначеної Методики, а саме повідомлення позивача на огляд автомобіля (виклик) адресоване керівнику КП «Міський тролейбус» з проханням з`явитися або надати представника за дорученням на огляд пошкодженого при ДТП автомобілю «Jeep Cherokee, державний номер НОМЕР_1 на дату 07.02.2023 року о 11.30 год. за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Юрія Камінського, 20.

Зазначений виклик надійшов до канцелярії КП «Міський тролейбус» 01.02.2023 та зареєстрований за вхідним № 124 від 01.0.2023, що підтверджується вхідним штампом та підписом секретаря КП «Міський тролейбус» Хорошенко Є.В. на другому примірнику зазначеного виклику.

Тому, аргументи Відповідача про проведення технічного огляду автомобілю з порушенням норм Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та ФДМУ 24.11.2003 за № 142/5/2092 за відсутності представника Відповідача, не відповідають нормам законодавчого регулювання та мають на меті спотворення фактичних обставин, оскільки Позивачем виконано вимоги п. 5.2. розділу V Методики щодо виклику заінтересованих осіб для технічного огляду.

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що «[…] визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено: «суд бере до уваги те, що позивач просить стягнути моральну шкоду, яка не охоплюється страховим відшкодуванням, оскільки не стосується шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого (згідно з статтею 23 Закону № 1961-IV) та не належить до шкоди, заподіяної майну (згідно з статтею 28 Закону № 1961-IV). Тому відповідальність за заподіяну позивачу моральну шкоду, яка полягає в його моральних стражданнях та інших немайнових втратах через спричинене з вини страхувальника ДТП, має бути співмірно компенсована останнім. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду з урахуванням меж касаційного перегляду в цій частині залишає судове рішення апеляційної інстанції про стягнення 1 000,00 грн моральної шкоди без змін»

Враховуючи викладене, суму та характер завданих позивачу збитків, суд вважає необхідним вказані вимоги задовольнити частково та стягнути 5000,00 грн.

Щодо вимоги про стягнення судових витрат, понесених позивачем на проведення експертизи, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно з частиною першою, пунктом 2 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Склад та розмір судових витрат, зокрема, пов`язаних із проведенням експертизи, входить до предмета доказування у справі. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Відсутність документального підтвердження судових витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, тощо.

Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Положення статті 139 ЦПК України передбачають, що судом встановлюється розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Учасниками справи є, зокрема, сторони, треті особи (частина перша статті 42 ЦПК України). Сторонами в цивільному процесі є позивач в відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України).

Отже, положення ЦПК України встановлюють порядок проведення експертизи на замовлення учасника справи та порядок відшкодування витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони.

Це означає, що для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі.

Враховуюче те, що замовлення експертизи та отримання експертного висновку відбулося за ініціативою позивача ОСОБА_1 до його звернення до суду з позовом, то підстав для відшкодування йому витрат на складення такого експертного висновку відсутні.

На підтвердження зазначеного також свідчать норми частини сьомої статті 106 ЦПК України, які надають право учаснику справи подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи. Отже, здійснення учасником справи замовлення експертного дослідження у поза процесуальному порядку обмежує право іншої особи приймати участь у процесі проведення експертизи, зокрема подавати заяву про відвід експерта.

Вказане узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 824/647/19-а (провадження № К/9901/31359/20, та у постанові від 20 липня 2022 року у справі № 524/710/21 (провадження № 61-1693 св 22).

Частиною першою статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування сплаченого при подачі до суду судового збору у сумі 1115,30 грн. за вимоги майнового та немайнового характеру (а.с. 6), яку суд вважає необхідним задовольнити.

Крім того, пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частина 8 статті 141 ЦПК України встановлює, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 містяться висновки: «Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

До заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу позивачем додано копії договору про надання правової допомоги, квитанції про сплату гонорару, довідку на підтвердження того, що ОСОБА_1 було сплачено адвокату Шелудько А.О. 10000,00 грн.

Враховуючи викладене, оскільки представник відповідача в цій частині вимоги позивача заперечень чи клопотань про зменшення розміру витрат не заявляв, вимога позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 1187 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України,суд

ухвалив:

задовольнити позов адвоката Шелудько Андрія Олександровича в інтересах ОСОБА_1 частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Міський тролейбус» (, місцезнаходження за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, м. Кривий Ріг, вул. Дніпровське шосе, буд. 22) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 87529 ( вісімдесят сім тисяч п`ятсот двадцять дев`ять ) гривень 69 коп., моральну шкоду у сумі 5 (п`ять) тисяч гривень 00 коп. та в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 1115 ( одну тисячу сто п`ятнадцять ) гривень 30 коп. і витрат на правничу допомогу у сумі 10000 ( десять тисяч ) гривень 00 коп.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 20 жовтня 2023 р.

Суддя: Н. О. Сарат