Провадження № 2-з/537/35/2023
Справа № 537/4401/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2023 року м. Кременчук

Суддя Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області Мурашова Н.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Шевченка Станіслава Миколайовича про забезпечення позову,

у с т а н о в и в:

До суду надійшов позов ОСОБА_1 , поданий його представником адвокатом Шевченком С.М., до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, в якому просили стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача у відшкодування заподіяної шкоди 24303,82 грн., з яких: 17153,00 грн. матеріальна шкода, 2150,82 грн. витрати на проведення будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, 5000,00 грн. моральна шкоди, а також судові витрати по сплаті судового збору за позовну заяву в розмірі 1073,60 грн., по сплаті судового збору за заяву про забезпечення позову в розмірі 536,80 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн.

Разом з позовною заявою представник позивача ОСОБА_4 подав заяву про забезпечення позову, в якій просили забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачам на праві спільної часткової власності, а саме на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , заборонивши відчуження даного об`єкту нерухомості до прийняття рішення у справі, а у разі повного або часткового задоволення позову до моменту виконання судового рішення. Заяву обґрунтовано тим, що позивач неодноразово намагався у позасудовому порядку врегулювати спір з відповідачами, проте відповідачі ухиляються від відшкодування завданої шкоди. Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, що призведе до суттєвого порушення прав позивача, оскільки існує реальна загроза відчуження майна відповідачами.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову, а також матеріали справи, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, виходячи з наступного.

Частиною першою ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Відповідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до вимог ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Положеннями статті 150 ЦПК України визначені види забезпечення позову та зазначається, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. (ч.10 ст.150 ЦПК України).

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 02.12.2006 №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Наведене викладене у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження №14-729цс19), від 18.05.2021 року у справі №914/1570/20 (провадження №12-90гс20).

Позивачем заявлено вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної залиттям квартири в розмірі 24303,82 грн.

Разом з тим представник позивача просить забезпечити позов шляхом накладення арешту та заборони відчужувати об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , вартість якої беззаперечно значно перевищує ціну позову.

Таким чином, із заяви про забезпечення позову вбачається, що даний вид забезпечення позову є неспівмірним із заявленими вимогами.

В порушення вимог ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову не наведені пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Також, представником позивача у заяві про забезпечення позову не обґрунтовано необхідність застосування саме такого виду забезпечення позову, що зазначено у заяві, не доведено обставини, які вказують на те, що невжиття заходів забезпечення позову у справі може призвести до утруднення або неможливості виконання рішення суду, не надано суду доказів, які б свідчили про те, що відповідачами вчиняються дії щодо відчуження належних їм прав, а також доказів, які б підтверджували те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а такі наведені доводи ґрунтуються лише на припущеннях позивача та його представника.

Таким чином, враховуючи те, що заявлені вимоги забезпечення позову є неспівмірними із заявленими позовними вимогами та те, що заявником не доведено необхідності вжиття заходів забезпечення позову, зокрема того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості виконання судового рішення або значно ускладнить його виконання, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149-153, 352, 353 ЦПК України, суддя

у х в а л и в :

Відмовити представнику позивача ОСОБА_1 адвокату Шевченко Станіславу Миколайовичу в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду на протязі п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складений 18.10.2023 року.

Суддя Крюківського районного суду

м. Кременчука Полтавської області Мурашова Н.В.