КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/3032/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Нежури В.А., Соколової В.В.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 лютого 2022 року, ухвалене під головуванням судді Якусика О.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, -

встановив:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Позовні вимоги мотивує тим, що позивач під час користування інтернет-банком Приват 24 та виконання операцій з перерахування грошових коштів 9 жовтня 2019 року та 10 квітня 2020 року помилково перерахував на рахунок, відкритий у ПАТ КБ «Приватбанк» на ім`я відповідачів, кошти у загальній сумі 39 790 грн.

Вказує, що у позивача відсутні перед відповідачами будь-які боргові зобов`язання, між ними не укладалися правочини і, як наслідок, були відсутні будь-які правові підстави для перерахування коштів, а тому відповідачі повинні повернути позивачу безпідставно набуте майно.

Мотивуючи наведеним, просить суд:

- стягнути з ОСОБА_2 безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 19 990,00 грн;

- стягнути з ФОП ОСОБА_2 безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 19 800 грн.

Стягнути судові витрати, які складаються із сплати судового збору у розмірі 908,00 гривень та 5000,00 гривень витрат на правову правничу допомогу.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 23 лютого 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 8 214,07 гривень.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права.

При цьому, апеляційна скарга ідентична позовній заяві. Зазначає також, що суд першої інстанції дав невірну оцінку наданим позивачем доказам.

Мотивуючи наведеним, просить суд рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 лютого 2022 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

19 червня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив адвоката Сікачова С.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_2 , на апеляційну скаргу.

Посилається на необґрунтованість апеляційної скарги. Вказує, що скаржник посилається на статтю 1212 ЦК України, при цьому не наводить жодного доказу відсутності правової підстави набуття цього майна відповідачами у цій справі.

Вказує, що скаржник у позові вказує про те, що кошти ОСОБА_2 перераховано помилково. Разом з цим, згідно наданої ОСОБА_2 довідки АТ КБ "ПриватБанк" за період з 01 січня 2019 року по 08 листопада 2021 року на його рахунки відсутні зарахування коштів скаржника.

Відтак позивачем не доведено однієї з умов зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна саме ОСОБА_2 .

Щодо квитанцій від 10 квітня 2020 року вказує, що 01 квітня 2020 року між ФОП ОСОБА_2 як орендодавцем та ТОВ "Сівер Грейн" як орендарем в особі директора ОСОБА_1, укладено договори №01/04/20 та №02/04/20 оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем.

Наявними у матеріалах справи актами наданих послуг/виконаних робіт підтверджується надання ФОП ОСОБА_2 послуг ТОВ "Сівер Грейн" на загальну суму 13 500,00 гривень.

З наданих позивачем квитанцій убачається, що кошти були перераховані позивачем на банківський рахунок ФОП ОСОБА_2 , вказаний у договорах, із зазначенням призначення платежу "за послуги", що спростовує твердження позивача про помилковість перерахунку коштів.

Вказує, що у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції поніс витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 гривень.

Мотивуючи наведеним, просить суд оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Судові витрати в розмірі витрат на оплату послуг правничої допомоги відповідача у суді апеляційної інстанції покласти на скаржника.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовивши у задоволені позову, суд першої інстанції вказав, що стверджуючи про помилковість перерахування коштів чотирма різними переказами у дві різні дати з проміжком у шість місяців одній по суті особі, позивач в той же час не зазначив, в чому саме полягала така помилковість перерахування, а також не надав жодних пояснень (як і доказів на їх підтвердження) щодо осіб, реквізитів, підстав перерахування коштів іншій (іншим) особам замість відповідачів, що дало б суду можливість оцінити дії позивача з перерахування коштів як помилкових. Позивач не вказав, коли саме він виявив помилковість перерахування коштів, чи звертався він до банківської установи з метою припинення завершення (зупинення) цього переказу, чи звертався до відповідачів з вимогою повернути ці кошти, а також не надав жодних пояснень щодо причин тривалого зволікання звернення з позовом до суду.

Суд вказав, що не відповідають поданим доказам і посилання позивача щодо перерахування спірних коштів під час користування ним інтернет-банком Приват24, оскільки з наданих копій квитанцій вбачається, що перекази коштів здійснювалися за допомогою терміналу оплати (самообслуговування) та зазначено його адресу. Зазначені способи платежів передбачать відмінні між собою алгоритми переказів коштів та послідовність дій, необхідних для їх здійснення.

Відтак, суд зробив висновок, що позивачем не доведено з достатньою переконливістю факт помилкового здійснення ним чотирьох спірних переказів коштів відповідачам, натомість відповідачем наведено обґрунтовані причини сумніватися у тій версії події, про яку стверджує позивач, та причини уважати небезпідставним отримання ним коштів від позивача та відсутність у діях відповідача недобросовісності при набутті цих коштів.

З матеріалів справи установлено, що 09 жовтня 2019 року двома платежами на картковий рахунок НОМЕР_1 , отримувач ОСОБА_2 , перераховано грошові кошти у загальному розмірі 19990 гривень (14800 грн та 5190 грн відповідно) , що підтверджується даними квитанцій від 09 жовтня 2019 року о 13:39:03 год та 09 жовтня 2019 року о 13:46:28 год, опис операції : поповнення карти по номеру. При цьому убачається, що платіж здійснено за допомогою терміналу оплати (самообслуговування) за адресою проспект Миру, 30 . Особу платника не зазначено (а.с. 4).

10 квітня 2020 року на рахунок ФОП ОСОБА_2 двома платежами перераховано грошові кошти у загальному розмірі 19800 гривень ( 9900 грн та 9900 грн відповідно) , що підтверджується даними квитанцій №0.0..1 від 10 квітня 2020 року 17:24:21 год та №0.0..1 від 10 квітня 2020 року. У графі призначення платежу вказано "за послуги", платник ОСОБА_1 (а.с. 5).

Відповідно до даних довідки від 09 листопада 2021 року , виданої ОСОБА_2 керівником напрямку операційного обслуговування ГО АТ КБ "ПРИВАТБАНК" за період з 01.01.2019 року по 08.11.2021 року відсутні зарахування на рахунки у АТ КБ "ПРИВАТБАНК" від ОСОБА_1 .

Окрім того, відповідно до даних договору оренди сільськогосподарської техніки №01/04/20 від 01 квітня 2020 року, укладеного між ФОП ОСОБА_2 (орендодавець) та ТОВ "Сівер Грейн" в особі директора ОСОБА_1 (орендар), орендодавець зобов`язується передати орендарю в строкове оплатне володіння та користування (оренду) сільськогосподарську техніку, а орендар зобов`язується прийняти і користуватися механізмом та сплачувати за це орендодавцю у порядку та на умовах, визначених договором орендну плату (а.с.48-49).

Відповідно до даних договору оренди сільськогосподарської техніки №02/04/20 від 01 квітня 2020 року, укладеного між ФОП ОСОБА_2 (орендодавець) та ТОВ "Сівер Грейн" в особі директора ОСОБА_1 (орендар), орендодавець зобов`язується передати орендарю в строкове оплатне володіння та користування (оренду) сільськогосподарську техніку, а орендар зобов`язується прийняти і користуватися механізмом та сплачувати за це орендодавцю у порядку та на умовах, визначених договором орендну плату (а.с.52-53).

Пунктом 3.1. вказаних договорів встановлено строк оренди - з 2 квітня 2020 року по 30 квітня 2020 року.

Згідно з пунктам 5.1., 5.4. договорів за користування механізмом орендар сплачує орендодавцю орендну плату згідно актів виконаних робіт. Усі платежі по цьому договору сторони провадять у національній валюті у спосіб, що не заборонений чинним законодавством.

Відповідно до даних акту наданих послуг/виконаних робіт №14/04/20 від 14 квітня 2020 року підписаного ФОП " ОСОБА_2 та ТОВ "Сівер Грейн" в особі ОСОБА_1 сторони склали акт про те, що орендодавець надав, а орендар прийняв послуги/роботи на загальну суму 8 100,00 гривень (а.с.51).

Відповідно до даних акту наданих послуг/виконаних робіт №15/04/20 від 14 квітня 2020 року, підписаного ФОП " ОСОБА_2 та ТОВ "Сівер Грейн" в особі ОСОБА_1, сторони склали акт про те, що орендодавець надав, а орендар прийняв послуги/роботи на загальну суму 5 400,00 гривень (а.с.56).

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У пункті 8.26. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), вказано, що "водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах".

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: "добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них".

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України).

Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

У справі що переглядається апеляційним судом, звертаючись з цим позовом, ОСОБА_1 посилається на положення статті 1212 ЦК України та просить стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 19 990,00 грн, з ФОП ОСОБА_2 - 19 800 гривень.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

Так, в основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Апеляційний суд звертає увагу, що безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

У справі що переглядається, ОСОБА_1 сплатив на рахунок ФОП ОСОБА_2 кошти двома платежами поспіль, добровільно, усвідомлюючи про відсутність зобов`язання, отже вимога про повернення таких коштів не підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення грошових коштів у розмірі 19 990,00 гривень, згідно квитанцій від 09 жовтня 2019 року, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції в частині того, що позивачем не доведено, що кошти перераховані саме ним, оскільки квитанції не містять відомостей про відправника коштів.

При цьому, колегія суддів критично оцінює твердження позивача про помилковість перерахунку коштів за допомогою інтернет-банкінгу Приват24, оскільки згідно наданих позивачем квитанції, кошти перераховувались за допомогою терміналу (самообслуговування).

Обгрунтованих доводів на спростування висновків суду, а також доводів в частині стягнення витрат на правничу допомогу апеляційна скарга не містить.

Відтак, судом першої інстанції правильно установлено обставини справи, характер правовідносин, що виникли між сторонами, та застосовано відповідні норми права.

Апеляційна скарга висновків суду першої інстанції не спростовує та на їх правильність не впливає.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із статтею 134 ЦПК України:

1. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

2. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

3. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

4. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно із статтею 137 ЦПК України:

1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказав, що у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції поніс судові витрати у розмірі 5 000,00 гривень.

На підтвердження понесених судових витрат стороною відповідача надано договір про надання правничої допомоги №14-06/23 від 14 червня 2023 року, укладений між АО "Лекс Форс" та ФОП ОСОБА_2 , детальний опис робіт, викладений у відзиві, копію платіжної інструкції.

Відповідно до пункту 2.1 договору №14-06/23 про надання правничої допомоги від 14 червня 2023 року адвокатське об`єднання зобов`язується надати правничу допомогу клієнту по представництву і захисту його інтересів у справі №753/18093/21.

Відповідно до пункту 5.3 вартість послуг адвокатського об`єднання за підготовку відзиву на апеляційну скаргу у справі №753/18093/21 у суді апеляційної інстанції складає 5 000,00 гривень.

Відповідно до даних платіжної інструкції № 0.0..1 ОСОБА_2 перераховано на рахунок ОСОБА_3 5 000,00 гривень. У графі призначення платежу вказано "оплата за юридичні послуги за договором №14-06/23 від 14 червня 2023 року (а.с. 176).

Матеріали справи не містять клопотання скаржника про зменшення судових витрат, при цьому, згідно даних сайту Укрпошти, скаржником отримано відзив на апеляційну скаргу 24 червня 2023 року.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі "Схід / Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

За таких обставин, колегія суддів уважає, що заявлений стороною відповідача розмір судових витрат є обґрунтований, заяв з обґрунтуванням неспівмірності таких витрат від позивача не надходило, відтак з позивача на користь відповідача ФОП ОСОБА_2 слід стягнути 5 000,00 гривень понесених витрат на правову допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 лютого 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, у розмірі 5 000,00 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді В.А. Нежура

В.В. Соколова