Номер провадження: 22-ц/813/4368/23
Головуючий у першій інстанції Огренич І.В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2022року, постановленого під головуванням судді Огренич І.В., повний текст рішення складений 11 листопада 2022 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини, яка продовжує навчання, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини, яка продовжує навчання, в якому з урахуванням змінених позовних вимог просила:

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 12330 грн., що становить 1/2 частину сплаченої суми за навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Одеському національному морському університеті за договором про надання освітніх послуг №614-1045-21 від 27.08.2021 року;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 3000 грн., щомісячно, з 11 листопада 2021 року (подання позову) і до припинення навчання або до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років.

В обґрунтування свого позову позивачка зазначила, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_3 з вересня 2021 року є студенткою денної форми навчання Одеського національного морського університету.

Оскільки, донька знаходиться на утриманні матері та потребує матеріальної допомоги, яку не надає відповідач, позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість на навчання в розмірі 12331,50 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не були з`ясовані всі обставини справи, що призвело до незаконного, необґрунтовано та необ`єктивного рішення та висновки суду про відмову у задоволені позову в частині стягнення аліментів в розмірі 3000 грн. за ненаданням до суду доказів того, що донька проживає разом з матір`ю не відповідають обставинам справи, так як ОСОБА_3 зареєстрована та проживає за адресою, де зареєстрована позивачка.

Рішення суду в частині стягнення суму в розмірі 12331,50 грн. за навчання ОСОБА_3 сторонами не оскаржується та судом не переглядається.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

Протоколом автоматизованого розподілу від 15 грудня 2022 року визначений склад колегії суддів під головуванням судді Орловської Н.В. для розгляду справи (а.с. 53).

Ухвалою Одеського апеляційного суд від 21 лютого 2023 року провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 було відкрито з повідомленням про розгляд справи в порядку письмового провадження (а.с. 66-67).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08 березня 2023 року справа призначена до розгляду без повідомлення учасників у порядку письмового провадження (а.с. 71).

Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду від 15 червня 2023 року цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Комлевій О.С., для подальшого розгляду, у зв`язку із достроковим закінчення відрядження судді Херсонського апеляційного суду Орловської Н.В., згідно з рішенням Вищої ради правосуддя № 567/0/15-23 від 30 травня 2023 року (зі змінами, відповідно до рішення № 572/0/15-23 від 31 травня 2023 року) (а.с. 73-74).

Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду від 30 червня 2023 року цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Комлевій О.С. зі складом колегії суддів, з урахуванням навантаження на суддів Одеського апеляційного суду (а.с. 76).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24 липня 2023 року цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 прийнята до провадження, яка була призначена до розгляду без повідомлення учасників у порядку письмового провадження (а.с. 77).

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були у зареєстрованому шлюбі з 11.10.2002 року.

Від даного шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується актовим записом №1649 Відділу реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м. Одеси від 25 листопада 2003р.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 31 березня 2011 року шлюб між сторонами було розірвано.

Згідно договору про надання освітніх послуг №614-1045-21 від 27.08.2021 року та довідки Одеського національного морського університету від 05.09.2021 року №832 ОСОБА_3 є студенткою денною форми навчання за спеціалізацією 242 «Туризм».

Відповідно до довідки про доходи №704 від 03.10.2022 року ОСОБА_1 має дохід за період з січня 2022 року по вересень 2022 року за виключенням аліментів 42199,20 грн.

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 3000 грн., суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів на підтвердження можливості відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання дочки, що досягла повноліття та продовжує навчання, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з наступних підстав.

Згідно із статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

При розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина які продовжують навчатися після досягнення повнолітня (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років, продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно частини першої статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошові сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України.

Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи викладене, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 зазначила, що відповідач не надає матеріальної допомоги повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, однак на підтвердження доводів позовних вимог не надала суду доказів матеріального становища ОСОБА_2 , а також його стан здоров`я.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що згідно копії квитанції наданих до суду ОСОБА_1 здійснила оплату за навчання ОСОБА_3 у розмірі 24663 грн., при цьому будь-яких належних та допустимих доказів щодо інших витрат пов`язаних з навчанням ОСОБА_3 в університеті, матеріали справи не містять. Також позивачем не надано доказів на підтвердження того, щодо можливість відповідача надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці на період навчання.

Однак, доказів на спростування вищезгаданої інформації ОСОБА_1 суду не надала.

Більш того до суду апеляційної інстанції окрім витягу про те, що донька проживає з нею, інших доказів надано не було, не було також заявлено клопотання про витребування доказів про матеріальний стан та можливості сплачувати аліменти відповідачем.

На підставі вищевикладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позову в частині стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 3000 грн..

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджуються зібраними по справі доказами.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не були з`ясовані всі обставини справи, що призвело до незаконного, необґрунтовано та необ`єктивного рішення та висновки суду про відмову у задоволені позову в частині стягнення аліментів в розмірі 3000 грн. за ненаданням до суду доказів того, що донька проживає разом з матір`ю не відповідають обставинам справи, так як ОСОБА_3 зареєстрована та проживає за адресою, де зареєстрована позивачка, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки позивачка не надала до суду будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у неї потреби в матеріальній допомозі, саме у зв`язку з навчанням, а саме: понесення витрат на придбання підручників, придбання одягу, придбання канцелярських товарів та усього іншого, що необхідно для навчання.

Також до суду не було надано доказів про можливість відповідача надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці на період навчання, а з відповідними клопотаннями ОСОБА_1 , як до суду першої інстанції, так і до суду апеляційної інстанції не зверталася.

Статтею 13 ЦПК України визначено принципом диспозитивності цивільного судочинства, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи (ч.1). Збирання доказів не є обов`язком суду (ч.2). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.3).

Тобто, відповідно до вказаного принципу диспозитивності, суд не наділений повноваженнями вказувати стороні на те, яким чином на думку суду мають бути сформульовані або викладені її позовні вимоги, оскільки спосіб формулювання вимог належить виключно стороні, також суд не зобов`язаний самостійно збирати докази у відповідності до заявлених позовних вимог.

Колегія суддів приймає до уваги надану до апеляційного суду довідку про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 , однак вказана довідка не спростовує висновків суду про відмову у задоволені позову щодо стягнення аліментів у розмірі 3000 грн.

При цьому, колегія суддів вважає, що викладені доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення, за ненаданням до суду доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги, та позовних вимог.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Дана справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2022 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 17 жовтня 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова