ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 жотвня 2023 року

м. Харків

справа № 636/4470/20

провадження № 22-ц/818/1368/23

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Пилипчук Н.П.

суддів:, Яцини В.Б., Маміної О.В.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у порядкуст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 31 травня 2023 року, по справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що з метою отримання банківських послуг відповідач підписала Заяву № б/н від 14.02.2007, на підставі якої банком був відкритий картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, який в подальшому був збільшений до 22000,00 грн., і відповідачу надано у користування кредитну картку. В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання не виконує, внаслідок чого станом на 11.10.2020 виникла заборгованість у розмірі 32997,55 грн.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 31 травня 2023 року позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.02.2007 у розмірі 31309,14 грн., яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 23144,30 грн. і заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 8164,84 грн., та судовий збір в сумі 1994,45 грн., а всього 33303 (тридцять три тисячі триста три) грн. 59 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, та не зазначив у рішенні суду жодного обґрунтування, щодо нарахованої заборгованості за кредитним договором. Вказує, що позивачем неправомірно здійснюється стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 32997,55 грн., тоді як, на час звернення з позовною заявою сума кредитного ліміту, становила 0,00 грн. Крім цього, в Розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 14.02.2007 року зазначено, що погашено заборгованості у розмірі 80198,90 грн. - за тілом кредиту, тоді, як максимальний розмір кредитного ліміту Клієнта, за наданими документами Банку становить 22000 грн. Також, позивачем не враховано у розрахунку заборгованості, збільшення та зменшення кредитного ліміту Відповідачки, що свідчить про наданий недостовірний розрахунок заборгованості, який містить неправдиві дані. Зазначає, що згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитний договором складає 32997,55 грн., яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту та заборгованості за простроченими відсотками. Станом на 13.05.2019 року і надалі сума кредитного ліміту становила 0,00 грн.. Однак банк продовжує нараховувати відсотки та включати їх до загальної суми заборгованості по тілу кредиту, чим порушує Умови та Правила надання банківських послуг. Згідно позовної заяви банку прострочене тіло кредиту - частина використаного кредитного ліміту або вся сума використаного кредитного ліміту, ще на конкретну дату мало бути погашено Відповідачем, але не погашено, або погашено частково не у повному обсязі. Отже, як убачається з наданого банком розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором у межах заявлених позовних вимог, заборгованість останньої перед позивачем становила 0,00 грн. по тілу кредиту у зв`язку зі зменшенням кредитного ліміту 13.05.2019 року до 0,00 грн. Зазначає, що на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк» міститься перелік архівних Умов та правил надання банківських послуг. Найстарішою редакцією Умов та правил надання банківських послуг є редакція від 01.09.2013 року. Проте, Банк посилається на те, що Клієнтом було підписано Анкету-заяву № б/н про приєднання до умов та правил надання банківських послуг 14.02.2007 року, тобто значно раніше, ніж перша редакція Умов та правил надання банківських послуг. Таким чином, відсутні підстави вважати, що Клієнт погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг. Вказує, що відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотка, відповідальності за прострочене зобов`язання, подані банком Витяг з Умов та Тарифи не можу розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачі кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вказує, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається про постійний ріст процентної ставки за кредитним договором. Виходячи з викладеного, остаточна заборгованість по процентам була розрахована, враховуючи змінені процентні ставки.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» надав до суду апеляційної інстанції пояснення, в яких зазначив, що 05.02.2007 року Відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку. На картку було встановлено кредитний ліміт в розмірі 21600,00 грн. В подальшому кредитний ліміт змінювався відповідно до п. 3.2, 3.3 Умов і правил надання банківських послуг. На підтвердження вищевказаних умов договору, до матеріалів справи додано довідку про встановлення кредитного ліміту, довідку про строк дії виданих клієнту карт і виписку по картрахунку, яка є первинним документом бухгалтерського обліку і підтверджує факт користування кредитним лімітом, часткове погашення заборгованості клієнтом що зокрема, підтверджує його згоду з умовами договору. Також з наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що Відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Щодо суттєвих умов кредитування, безпосередньо в анкеті-заяві від 14.02.2007р. підписаній Відповідачем (додано до матеріалів справи), вказано наступні умови: тип карти: "Універсальна 55 днів пільгового періоду"; валюта карти гривня; сума кредитного ліміту (початкова) 250 грн. (довідка про зміну кредитного ліміту додана до матеріалів справи); базова відсоткова ставка за користування кредитом 1,9% в місяць (22,8% річних); номер карти і дата відкриття рахунку (довідка про строк дії карт додана до матеріалів справи).

Також, в анкеті-заяві клієнт підтвердив власним підписом дату і факт отримання карти і ПІН коду до неї, що підтверджує його ознайомлення і згоду з умовами договору. Отже, в даній справі не може бути взята до уваги позиція Верховного Суду, висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від З липня 2019 року у справі №342/180/17, оскільки вона висловлена в іншій конкретній справі за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувалися такі умови договору як погоджені між сторонами у належний спосіб. Згідно позиції Верховного Суду, викладену в справі № 205/2825/18 в Постанові від 18 грудня 2019 року стосовно кредитування платіжних карток. ВС погодився і залишив в силі рішення суду першої інстанції і зазначив, що відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином - основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, у суду немає підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту. Вказує, що розрахунок заборгованості доданий до позовної заяви містить відомості щодо розміру відсоткової ставки, розміру нарахованих відсотків, пені, суми коштів, які надходили в рахунок погашення заборгованості, суму використаних кредитних коштів, періоду нарахування, відомості щодо розміру простроченого зобов`язання, тощо.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним задовольнити її частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Судом встановлено, ОСОБА_2 з метою отримання банківських послуг підписала Заяву № б/н від 14.02.2007, на підставі якої АТ КБ «Приватбанк» був відкритий картковий рахунок, що підтверджується випискою по рахунку, із початковим кредитним лімітом, який в подальшому був збільшений до 22000,00 грн. і надано у користування кредитну картку, яка в подальшому була перевипущена, що підтверджується довідкою про отримані картки (а.с. 16-18).

У заяві зазначено, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та Правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складають між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. До Анкети-Заяви про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку» банк додав Витяг з «Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку».

Згідно з наданим банком розрахунком, у зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 11.10.2020 має заборгованість у розмірі 32997,55 грн., що складається з:

- 23144,30 грн. - заборгованість за тілом кредиту;

- в т.ч. 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту;

- 23144,30 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками;

- 8164,84 грн. - заборгованість за простроченими відсотками;

- 1540,48 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625;

- 147,93 грн. нарахована пеня;

- 0,00 грн. нараховано комісії (а.с. 3-15).

Згідно наданої довідки про отримані відповідачем картки, що додана до позову, відповідачу 05.02.2007 була видана кредитна картка № НОМЕР_1 , яка в подальшому була неодноразово перевипущена, і остання картка № НОМЕР_2 видана 03.05.2017 з терміном дії - березень 2021 року (а.с. 17).

Згідно розрахунку, заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит станом на 11.10.2020, при цьому строк дії картки березень 2021 року.

Також позивачем надано Умови та Правила надання банківських послуг (а.с. 19-28), в яких відсутні відомості від якого числа дана документації та в який проміжок часу вона діяла.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, пеню.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Однак, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з «Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку» ресурс: Архів «Умов та Правил надання банківських послуг» розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки «Умови та Правила надання банківських послуг», що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 № 342/180/17.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволення позовних вимог в частині стягнення штрафу, пені.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Обгрунтовуючи свої вимоги в частині стягнення заборгвансоті за простроченими відсотками, банк посилався на анкету-заяву від 14.02.2007 року, у якому зазначена базова процентна ставка 1,9% та яка підписана відповідачем.

Оскільки в указаній заяві-анкеті, підписаній відповідачем, визначений розмір процентної ставки за користування кредитом, судова колегія вважає, що сторони погодили умови договору кредиту в частині розміру процентів за користування кредитом, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками.

Між тим, колегія суддів не може погодитись із сумою стягнутої заборгованості за простроченими відсотками.

Так, суд першої інстанції всупереч ст.ст. 89, 263, п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України не надав належної оцінки наданої позивачем на підтвердження умов укладеного між сторонами договору заяви-позичальника в якій зазначений узгоджений сторонами розмір відсоткової ставки - 1,9 % на місяць (а.с.18 на звороті).

Отже, під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 22,8% на рік, яка, як вбачається із наданого Банком розрахунку була змінена, а саме: з 01 липня 2013 року по 29 серпня 2014 року на 30%, з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року на 34,8%, з 01 квітня 2015 року по 31 серпня 2015 року на 43,2%, з 01 вересня 2015 року по 22 жовтня 2015 року на 30%, з 23 жовтня 2015 року по 16 лютого 2016 року на 34,8%, з 17 лютого 2016 року по 02 травня 2015 року на 43,2%, з 03 травня 2017 року по 30 вересня 2019 року на 42%, з 01 жовтня 2019 року по 29 лютого 2020 року на 84%, з 01 березня 2020 року по 31 липня 2020 року на 42%, з 01 серпня 2020 року по 11 жовтня 2020 року на 40,80%,

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України 11 жовтня 2017 року по справі №6-1374цс17 у разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Проте доказів повідомлення боржника про підвищення розміру процентної ставки позивачем не надано.

Посилання Банку на Умови та правила надання банківських послуг, які є складовою кредитного договору, колегію суддів не приймаються.

Матеріали справи не місять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (14 лютого 2007 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (14 грудня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про зміну відсоткової ставки за користування кредитними коштами, надані банком Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

матеріали справи також не місять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (22 липня 2008 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (03 травня 2023 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про зміну відсоткової ставки за користування кредитними коштами, надані банком Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до частини другої ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Матеріали справи свідчать, що остання перевипущена карта була строком дії до березня 2021 року, тобто 31 березня 2021 року.

Відтак, у межах строку кредитування до 31 березня 2021 року відповідач має, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти. Починаючи з 01 квітня 2021 року відповідач має обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, тобто з 01 квітня 2021 року.

Отже, заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитним коштами має бути розрахована за період з 01.11.2019 (дата виникнення прострочки) по 11.10.2020 (в межах позовних вимог), та лише за первісною відсотковою ставкою визначеною у заяві позичальника, а саме 1,9% (22,8% на рік) в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом 23144,30 грн, яка становитиме 5030,41 грн. (тіло кредиту 23144, 30 грн.% ставка 1,9% міс. 0,063% в день, період з 01.11.2019 по 11.10.2020 року 345 днів, отже 23144,30 х 0,063/100 х 345 = 5030,41 грн)

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції належить змінити в частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками.

Визначену судом першої інстанції заборгованість ОСОБА_1 перед Банком станом на 11.10.2020 за простроченими відсотками належить зменшити до 5030,41 грн.

Посилання відповідача на те, що станом на 13.05.2019 року і надалі сума кредитного ліміту становила 0,00 грн., проте банк продовжував нараховувати заборгованість, не приймається судом до уваги.

Як вбачається з довідки банку (а.с.16) останнім13 травня 2019 року було змінено кредитний ліміт на 0грн. Разом з тим, дана обставина не звільняє відповідача від обов`язку сплатити заборгованість за вже використаними кредитними коштами з урахуванням встановленого Банком розміру ліміту до 13 травня 2019 року.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи; з порушенням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги частково спростовують висновки суду, тому відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції частково задовольняє апеляційну скаргу та змінює рішення районного суду в частині стягнення заборгованості запростроченими відсотками.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, Банком при поданні позовної заяви сплачено 2 102грн. судового збору.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1 794,89грн. (32 997,55грн. заявлені позовні вимоги : 28 174,71грн. задоволені позовні вимоги) = 1,1711 частина задоволених вимог; 2 102грн. : 1,1711 = 1 794,89грн.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 01 серпня 2023 року ОСОБА_1 було звільнено від сплати судового збору в розмірі 2991,68грн. за подання апеляційної скарги.

Таким чином, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 382,66грн. (32 997,55грн. заявлені позовні вимоги : 26 278,23грн. вимоги у задоволенні яких позивачеві відмовлено) = 1,2556; 2991,68грн. / 1,2556 = 2 382,66грн.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 31 травня 2023 року- змінити в частині визначення розміру заборгованості за простроченими відсотками та загальної суми стягнення.

Викласти абзац другий резолютивної частини рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.02.2007 у розмірі 28174,71грн., яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 23144,30грн. і заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 5030,41 грн., та судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1 794,89грн., а всього 29 969,60грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь держави витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2 382,66грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20 жовтня 2023 року.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В.Маміна

В.Б. Яцина