Справа № 196/1145/23
№ провадження 2-н/196/124/2023
У Х В А Л А

16.10.2023 р. смт. Царичанка

Суддя Царичанського районного суду Дніпропетровської області Бабічева Л.П., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Дніпровські енергетичні послуги" звернулось до Царичанського районного суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 28 588,14 грн., інфляційних втрат у розмірі 28,55 грн. та 3 відсотків річних у розмірі 28,55 грн, а всього 28 692,42 грн.

Заява обґрунтована тим, що вимога про стягнення заборгованості за період з 01 січня 2019 року по 31 травня 2023 року, заявлено в межах позовної давності, оскільки у п.п. 12, 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України внесено зміни, відповідно до яких строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, були продовжені на строк дії такого карантину та на строк дії воєнного стану.

Розглянувши заяву та додані документи, суд дійшов до висновку про відмову у видачі судового наказу з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно із ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» судовий наказ є виконавчим документом.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Частиною 2 цієї статті зазначено, що особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Отже, наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Порядок вирішення справ в наказаному провадженні законодавцем визначено в Розділі ІІ «Наказне провадження» ЦПК України (статті 160-173).

Пунктом 7 частини 1 статті 168 ЦПК України передбачено, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Згідно із ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» роз`яснено, що наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. При вирішенні питання про наявність чи відсутність спору про право мають ураховуватися обставини, зокрема, якщо із доданих документів вбачається пропуск позовної давності.

До заяви про видачу судового наказу надано розрахунок суми боргу ОСОБА_1 по особовому рахунку № НОМЕР_1 , з якого вбачається, що заявлена до стягнення заборгованість боржника, яка утворилася за період з 01.01.2019 року по 31 травня 2023 року, а заяву про видачу судового наказу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" подано до суду поштою у вересні 2023 року, тобто більш ніж через три роки з моменту виникнення права вимоги.

Посилання заявника на п.п. 12, 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України внесено зміни, відповідно до яких строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, були продовжені на строк дії такого карантину та на строк дії воєнного стану, не можуть бути взяти судом до уваги з огляду на таке.

Так, Цивільний кодекс України містить положення щодо переривання перебігу позовної давності та можливості її застосування.

Зокрема, стаття 165 ЦПК України не містить вимог щодо з`ясування судом обставин переривання позовної давності, відтак встановлення відповідних обставин виходить за межі інституту наказаного провадження.

Суд враховує те, що при вирішенні питання про стягнення спірної заборгованості з боржника у порядку наказного провадження, останній буде позбавлений можливості звернутися до суду з відповідною заявою про застосування наслідків спливу позовної давності, чим можуть бути обмежені його права.

З урахуванням вказаних обставин, заявлені вимоги не є безспірними, оскільки з`ясування питання щодо дотримання строків позовної давності можливо лише в порядку позовного провадження.

Отже, вищевикладене позбавляє суд об`єктивної можливості дійти безспірного висновку щодо дотримання позовної давності та наявності підстав для видачі судового наказу.

Також положеннями ЦПК України не передбачено у наказаному провадженні вираховування судом суми боргу в межах строку позовної давності та часткове задоволення заявлених вимог.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

При цьому, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, не позбавляє заявника права звернутися з такими самими вимогами у порядку позовного провадження, та доводити підставність вимог, як і факт переривання позовної давності, у разі подання боржником заяви про застосування позовної давності та/або продовження позовної давності на період дії карантину та воєнного стану в Україні.

Виходячи з викладеного, враховуючи, що вимоги заяви про видачу судового наказу стосуються стягнення сум, які виникли як заборгованість у період часу, що виходить за межі позовної давності, т.б. заявлено вимогу, що перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, при цьому встановлення будь-яких обставин у цьому контексті виходить за межі інституту наказного провадження, тому суд вважає необхідним відмовити у видачі судового наказу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 165, 167ЦПК України, суддя, -

постановив:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" у видачі судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Л.П. Бабічева