Ухвала

13 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 173/708/22

провадження № 61-11540ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Учервні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що 22 лютого 2022 року відповідачка звернулась до голови Дніпропетровської обласноїдержавної адміністрації, директора Департаменту освіти та науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації, ректора Дніпровського державного аграрно-економічного університету зі скаргою на незаконні дії позивача, як в.о. директора Коледжу, зазначивши, що він з 2016 року систематично застосовує до відповідачки психологічне та економічне насильство, а також створює нестерпне робоче середовище. Крім того, 04 квітня 2022 року відповідачка звернулась до голови профспілкового комітету Коледжу із заявою аналогічного змісту.

Ускарзі від 22 лютого 2022 року та заяві від 04 квітня 2022 року відповідачка просила вивчити викладені в скаргах факти, гарантувати йому захист від насильства та письмово повідомити про результати їх розгляду.

Уподальшому, 12 квітня 2022 року, 23 травня 2022 року, 20 червня 2022 року та 23 червня 2022 року відповідачка зверталась до Дніпропетровської обласної прокуратури та органів Національної поліції із заявами про вчинення, на її думку, позивачем дій, в яких містяться ознаки кримінальних правопорушень, передбаченихстаттями 172, 185, 191 Кримінальногокодексу України.

Позивачвважає, що розповсюджена відповідачкою у вказаних вище заявах негативна інформація є недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача як керівника учбового закладу та депутата місцевої ради. Крім того, розповсюдженням недостовірної інформації відповідачка завдавала позивачу моральну шкоду, яка оцінена ним у розмірі 80 000,00 грн.

ОСОБА_1 , зурахуванням уточнення позовних вимог, просив: визнати недостовірноюта такою, що порушує права позивача на повагу до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації інформацію, розповсюджену відповідачкою у: скарзі до Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Дніпровського державного аграрно-економічного університету від 22 лютого 2022 року; заяві голові профспілкового комітетуВідокремленого структурного підрозділу «Верхньодніпровський фаховий коледж Дніпровського державного аграрно-економічного університету» від 04 квітня 2022 року; заяві до Дніпропетровської обласноїпрокуратури по кримінальному провадженню №0000148 від 18 травня 2022 року; заяві до ВП № 3 Кам'янського РУП ГУНП у Дніпропетровській області по кримінальному провадженню №0000092 від 13 червня 2022 року; заяві до ВП №3 Кам'янського РУП ГУНП у Дніпропетровській області по кримінальному провадженню від 20 червня 2022 року щодо організації збору коштів на кваліфікаційний іспит; заяві до ВП №3 Кам'янського РУП ГУНП у Дніпропетровській області по кримінальному провадженню від 23 червня 2022 року щодо заволодіння особистим майном відповідача внаслідок зловживання своїм службовим становищем; стягнути з відповідачки на користь позивача моральну шкоду в сумі 80 000,00 грн.

РішеннямВерхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2022 року залишено без змін.

31 липня 2023 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 травня 2023 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Ухвалою Верховного Суду від 14 серпня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, а саме: для надання доказів сплати судового збору та клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження разом із відповідними доказами.

Ухвалою Верховного Суду від 13 вересня 2023 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги.

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 , на виконання вимог указаної ухвали суду касаційної інстанції, надіслав заяву про усунення недоліків.

Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Клопотання про поновлення строку мотивовано тим, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин, оскільки з оскаржувану постанову апеляційного суду заявник отримав лише 05 жовтня 2023 року.

Відповідно до частин першої, другої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що строк на касаційне оскарження був пропущений з поважних причин, а тому клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а строк - поновленню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

Предметом позову у цій справі є вимоги про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди у розмірі 80 000 грн. Ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2023 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 250 = 671 000,00 грн), справа є незначної складності, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали містять посилання на випадки, передбачені підпунктами а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню: якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також якщо справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути вагомим питанням правозастосовчої практики, мати винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значимістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Заявник не зазначив, в чому полягає значущість для держави і суспільства правового питання, яке на його думку, має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Також, касаційна скарга не містить обґрунтування того, що справа має виняткове значення для заявника.

Доводи заявника полягають у його незгоді з оцінкою судом зібраних у справі доказів та встановлених обставин, однак не обґрунтовують фундаментальність вирішених у справі правових питань,

Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не навів інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані судові рішення ухвалено у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2022 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 17 травня 2023 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко