Провадження № 2/510/88/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.09.2023 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді - Бошков І.Д.,

за участю: секретаря - Березенко С.П.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Рені в режимі відео-конференції цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Департамент патрульної поліції про захист гідності, честі та ділової репутації,

В С Т А Н О В И В:

Представник відповідача, надав відзив на позовну заяву, вважає, що позовна заява ОСОБА_3 є необґрунтованою, безпідставною, не містить доказів порушення права позивача до його честі, гідності та ділової репутації саме відповідачем; позовні вимоги не чітко сформовані, розміщено в Інтернеті відео не містить інформації про неправдиві факти, а містить лише оціночні судження автора відео, а тому не підлягає спростуванню, інформація, яку освідчує автор, має для існування та підстави для перевірки. Тому вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, у зв`язку з безпідставністю.

Представник позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні.

Представник третьої особи, у судове засідання не з`явився, надав пояснення щодо відзиву, де просив позовні вимоги задовольнити.

Суд зазначає, що рішення ухвалене виключно на доказах, які містяться в матеріалах цивільної справи.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: диск з відеозаписом, що опубліковано на сайті youtube; копії роздруківок з сайту газети «Дорожный контроль. Одесса»; роздруківка з сайту youtube, каналу газети «Дорожный контроль. Одесса»; копія фото таблиці з текстом, що підлягає спростуванню; копія інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.10.2018р. р/н 24; копія запиту Приморського районного суду м. Одеси від 06.11.2018р. та відповідь на нього; копія інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.04.2019р. р/н 37; копія інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.04.2019р. р/н 27101897; копія інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.04.2019р. р/н 13880219; копія паспорту позивача та його і/н; копія висновку експерта ОНДІСЕ № 20-2228 судової криміналістичної експертизи відео звукозапису по матеріалах цивільної справи від 17.07.2020р.; 15 фото знімків екрану мобільного телефону; копія видання газети «Дорожный контроль. Одесса» № 2 листопад 2014р. ; копія свідоцтва про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації «Дорожный контроль. Одесса».

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що 02.08.2018 р. в мережі Інтернет, зокрема на веб-сайті YouTube на офіційному каналі видання «Дорожній контроль. Одеса», відповідачем - головним редактором та очільником цієї організації,

- було поширено інформацію (відеозапис https://www.youtube.com/watch?v=QqD1rsMQssg ) під назвою « ОСОБА_5 , нач. УПП не указал в декларации недвижимость». Інформація викладена у формі монологу автора - ОСОБА_4 наступного змісту (мовою оригіналу!!!):

«...0:30 хв. - Прибыл он в принципе, на доблестной памяти своего отца попал он в высшие эшелоны патрульной полиции...».

«...0:58 хв. - ОСОБА_6 очень быстро вступил в данную должность и в худшем его качестве, то есть быстренько поставил своих подчиненных на план. Причем не только в документальном соответствии, но и в денежном соответствии. При нем стало развиваться более старая система ГАИ, то есть опять же ж остановки в неположенных местах, вскрытых местах, фиксации тех. Или иных правонарушений зачастую вымогательством денег..».

«...4:04 хв. - Так как в декларации у ОСОБА_7 указано не и.о, а именно начальника Управления», значит соответственно он занял зту должность, либо по взятке, либо по назначению. Назначений как я уже озвучил до этого, это в связи с памятью его отца, то есть будем считать поправ память своего отца, на сегодняшний день он занимается уже будем считать противоправными действиями, пока это информация только из уст самих же полицейских либо других гражданских лиц, но рано или и поздно все ото будет освещено и документально подтверждено...».

«...4:51 хв. - ОСОБА_3 є членом кооперативу ОК «ЖК Совінйон- 2», його будинок, який не вказаний в декларації, АДРЕСА_1 . Так як він є членом кооперативу, це перше підтвердження на те, що він мешкає на території кооператива і володіє цим майном. Друге підтвердження володіння цим майном, це цивільна справа №509/746/18, яка розглядається в Овідіопольському районному суді та у матеріалах справи є оригінал документу підтверджуючий його причетність до членства в кооперативі ОК «ЖК «Совіньйо-2». Для полегшення пошуку даного документу, потрібно запросити лист-списку членів кооперативу №16 строка №10...».

Представник позивача зазначив, що зазначений заголовок та зміст вказаної інформації було доведено до широкого кола користувачів, станом на момент звернення до суду відео переглянуло 5 703 користувача. Вважає, що заголовок та сама викладена інформація є недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Відповідач ОСОБА_4 зазначає про наявність в діях позивача ознак корупційного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-6 КУпАП, а саме: подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, що виразилось в не зазначенні земельної ділянки та нерухомості по АДРЕСА_1 . Проте, у власності, користуванні та володінні позивача є інші об`єкти нерухомості, окрім, зазначених в декларації за 2017 рік та в повідомленні про суттєві зміни, - відсутні, та до майна про яке вказує відповідач, позивач ніякого відношення не має. Звернув увагу, що повідомлення про організацію корупційних схем з вимагання коштів з використанням службового становища - є необгрунтованими, недостовірними та видуманими автором. Разом з цим, при розповсюдженні негативної інформації про позивача відсутній єдиний належний доказ її достовірності, а саме - рішення суду, яке набрало законної сили і яким би було встановлено вину у корупційних правопорушеннях.

Представник позивача зазначив, що як начальник управління патрульної поліції в Одеській області ДПП, позивач має позитивну репутацію серед особового складу поліції, до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався. На службі в поліції дотримується високих моральних принципів та проявляє повагу до дотримання законності, що підтверджує його професійний авторитет та позитивну репутацію у поліції, та в суспільстві загалом. Поширюючи непідтверджену негативну інформацію відповідач не міг не розуміти її негативний вплив на його честь, гідність та ділову репутацію. Оскільки, для керівника патрульної поліції в Одеській області основним ресурсом якого є довіра до себе та до поліції в цілому зі сторони громадськості, яку підривають твердження зі сторони активіста про причетність до конкретної незаконної діяльності.

З огляду на зазначене, позивач стверджує, що поширенні відомості не відповідають дійсності і одночасно порушують його особисті немайнові права, такі як право на повагу до гідності, честі та ділової репутації, та в свою чергу є порушенням інформаційного імунітету, гарантованого Конституцією України кожному громадянину.

Заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, задовольнивши та переглянувши під відео-запис (протокольно) клопотання представника позивача про огляд доказів за їх місцем знаходженням, суд прийшов до висновку - у задоволенні позовних вимог відмовити, з наступних підстав.

Відповідно до ст.34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або у інший спосіб, на свій вибір. Разом з тим, відповідно до ст.68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Ч.4 ст.32 Конституції України гарантує кожному судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї родини та права вимагати вилучення такої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, спричиненої збором, зберіганням та розповсюдженням такої недостовірної інформації.

Відповідно до з ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушені внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Ч.2 ст.302 ЦК України встановлює, що фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності.

У відповідності до ст.1 Закону України (далі ЗУ) «Про інформацію» під інформацією розуміють документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.

Таким чином, інформацією, що не відповідає дійсності, є такі відомості, які вказують на факти, що не існували в дійсності або існували не в такому вигляді, як про це зазначають такі відомості.

Ст.297 ЦК України передбачено право кожного на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Відповідно до ст.299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Відповідно до ч.4 ст.277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, та у такий же спосіб, у який вона була поширена (частина 7 цієї статті). Разом з тим в ч.4 ст.277 ЦК України поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює.

П.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказано, що спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений, адекватний до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

У відповідності до п.15 вищевказаної Постанови ПВСУ від 27.02.2009 р. № 1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення цією особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо).

Відповідно до п.4 вищевказаної Постанови ПВСУ від 27.02.2009 р. № 1 під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

У п.19 вищевказаної Постанови ПВСУ від 27.02.2009 р. № 1 вказано, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Однією з характеристик оціночних суджень є також те, що їх не можна перевірити на предмет відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції.

Ч.3 ст.277 ЦК України передбачає, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Як було зазначено вище та встановлено у судовому засіданні, 02.08.2018 р. в мережі Інтернет, зокрема на веб - сайті YouTube на офіційному каналі видання «Дорожній контроль. Одеса», було поширено інформацію (відеозапис https://www.youtube.com/watch?v=QqD1rsMQssg) під назвою « ОСОБА_5 , нач. УПП не указал в декларации недвижимость». Інформація викладена у формі монологу автора - ОСОБА_4 . Зазначений заголовок та зміст вказаної інформації було доведено до широкого кола користувачів, станом на момент звернення до суду відео переглянуло 5 703 користувача. Позивач мотивує свій позов тим, що інформація вказана в публікації, є недостовірною, негативною, такою, що принижує її честь, гідність, а також порушує його право на недоторканність ділової репутації, крім того, ганьбить його честь та гідність як особи яка виконує функції виконавчої влади.

Відповідач стверджує, що він не є тією особою, яка коментує спірний відеоролик та не є особою, яка розмістила спірний ролик у мережі Інтернет та не є належним відповідачем по справі.

Приймаючи рішення по справі, суд враховує висновок експерта ОНДІСЕ № 20-2228 судової криміналістичної експертизи відео звукозапису від 17.07.2020 р., із якого вбачається, що мова яка присутня у відеозаписі на фізичному носії (флеш накопичувачі «Apacer» з позначкою «1» у томі цивільної справи № 522/18444/18) в файлі «Відеозапис 1» належить громадянину ОСОБА_4 , зразки мови якого представлені на носії (флеш накопичувачі «Apacer» з позначкою «2» у томі цивільної справи № 522/18444/18) в файлах «Булгару 1», «Булгару 2», «Булгару 3».

Але, не зважаючи на цей факт, із спірного відео, вбачається, що автор наприкінці говорить про те, що «наведена інформація є його особистими припущеннями», які він має ще згодом довести та донести до відома у іншому відео глядачам. Тобто, сам автор доводить до відома глядачів про те, що відео це не ствердження, а його оціночні судження припущення. З огляду спірного відео можна дійти лише висновку, що його автор висловив свої оціночні, суб`єктивні судження «припущення», а не стверджував інформацію, яку позивач вважає порушенням його честі, гідності та ділової репутації.

Згідно п. «в» п. 19 постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009, відповідно до статті 277 України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій пиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про т прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частина 1 ст.77 ЦПК України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.12, ч.ч.1,2 ст.13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Збирання доказів у цивільних не є обов`язком суду, крім випадків передбачених цим Кодексом.

Так, в ході судового розгляду справи, позивачем не надано жодного доказу, який би свідчив про факт порушення його немайнових прав, не зазначив які саме немайнові права позивача порушені та в чому конкретно, таке порушення полягає.

Треба зазначити, що позивачем так і не було надано доказів на підтвердження того, що розміщена інформація не є правдивою в частині не зазначення позивачем нерухомого майна в декларації.

Так, із відео вбачається, що його автор припускає, що начальником Управління патрульної поліції в Одеській області зазначені неправдиві відомості у декларації майнового стану, а саме - у ній не зазначено про наявність у його власності нерухомості по АДРЕСА_1 .

Проте, позивач стверджує що в його власності, користуванні та володінні є інші об`єкти нерухомості, та до майна про яке вказує відповідач, він ніякого відношення не має.

Суд звертає увагу на те, що із наданої інформаційної довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.04.2019 р. і/н 163607574, судом встановлено, що на ім`я ОСОБА_3 19.05.2016 р. зареєстровано право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 37).

У судовому засіданні представник позивача, пояснив, що особа зазначена у цій довідці ОСОБА_3 - це людина не лише з однаковим ім`ям, а й з однаковим прізвищем та по-батькові, тобто це інша особа, а не позивач по справі. Однак, на підтвердження цього представник позивача не надав жодного доказу, не скористався правом звернутися із клопотанням про витребування доказів з метою встановлення (ідентифікування) власника зазначеного майна. Тому, суд позбавлений можливості встановити неправдивість зазначеної інформації у відеоролику ОСОБА_4 .

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, та, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 3-5, 13, 81, 133, 137, 141, 211, 258-259, 264-268, 272-283, 352-355 ЦПК України; ст. ст. 32, 34, 68 Конституції України; ст. ст. 94, 201, 277 ЦК України, Законом України «Про інформацію», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року за № 1, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Департамент патрульної поліції про захист гідності, честі та ділової репутації відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Д. Бошков