Постанова

Іменем України

11 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 631/794/19

провадження № 61-6842св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 05 жовтня 2022 року у складі судді Трояновської Т. М. та постанову Харківського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року у складі колегії суддів: Яцини В. Б., Бурлаки І. В., Мальованого Ю. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном.

Позовна заява мотивована тим, що він є власником нежитлових приміщень № 26 та № 27, загальною площею 29 кв. м, що знаходяться в житловому багатоквартирному будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначав, що 10 травня 2019 року його представником було встановлено, що нежитлові приміщення № 26 та № 27, загальною площею 29 кв. м, без належних правових підстав використовує ОСОБА_2

29 травня 2019 року з метою позасудового врегулювання спору на адресу місця проживання відповідача була направлена вимога про звільнення неправомірно зайнятого майна позивача, яка була залишена без уваги ОСОБА_2 .

Посилаючись на приписи статей 319, 321, 387, 391, 395 та 401 ЦК України вважав, що вказані обставини перешкоджають йому мирно володіти своїм майном, що змусило його звернутися з позовом до суду.

Також ОСОБА_1 порушив питання щодо поновлення йому строку на звернення до суду, посилаючись на те, що про конкретну особу, яка порушила його право власності - ОСОБА_2 він дізнався лише у травні 2019 року, оскільки до цього часу не міг встановити, хто саме з мешканців багатоповерхового будинку користується його власністю.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд:

- усунути перешкоди в користуванні нежитловими приміщеннями № 26 та № 27, загальною площею 29 кв. м, що знаходяться в житловому багатоквартирному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 звільнити зазначені нежитлові приміщення;

- стягнути з відповідача на його користь судові витрати по справі.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 05 жовтня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення районного суду мотивоване тим, що позивачем не надано доказів, які б відповідали вимогам щодо їх належності, допустимості, й свідчили б про порушення саме відповідачем його прав як власника спірних нежитлових приміщень (підвалів) № 26 та № 27. Переконливих доказів того, що спірні нежитлові приміщення (підвали) зайняті саме відповідачем матеріали справи не містять.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тойка С. С., залишено без задоволення.

Рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 05 жовтня 2022 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивач не довів, що зареєстровані за ним на праві власності нежитлові приміщення є саме тими, якими користується відповідач. Призначена з цього приводу судова експертиза внаслідок відсутності необхідних документів не змогла з`ясувати це питання, позивачем таких доказів в суді апеляційної інстанції також не було надано.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції погодився з висновками районного суду про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 05 жовтня 2022 року та постанову Харківського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року скасувати, направити справу на новий розгляд.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У травні 2023 року касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 червня 2023 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

У червні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2023 року справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що під час проведення експертизи всі підвальні приміщення були зачинені, а відповідачем не було виконано ухвали районного суду про надання судовому експерту доступу до спірних нежитлових приміщень.

Вважає акт огляду нежитлових приміщень від 10 травня 2019 року належним доказом у справі, який свідчить про наявність порушеного права.

Підставами касаційного оскарження зазначених судових рішень ОСОБА_1 вказує неправильне застосування судами норм матеріального права за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, що передбачено пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Також ОСОБА_1 вказує на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а саме судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України, оскільки суди не дослідили зібрані у справі докази; необґрунтовано відхилили клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У липні 2023 року ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу, у якому зазначив, що касаційна скарга є необґрунтованою, відтак, оскаржувані судові рішення скасуванню не підлягають.

Посилається на те, що особисто був зацікавлений у проведенні експертизи.

Крім того, будучи співвласником житлового будинку, він має право користуватися усіма допоміжними і підвальними приміщеннями будинку.

Також зазначає, що з 2004 року користується тільки одним приміщенням нібито під № 27, що підтверджується рішенням Валківського районного суду від 09 червня 2019 року про виселення мешканців будинку в тому числі і його з допоміжних приміщень будинку.

Доводи особи, яка подала заперечення на відзив

У липні 2023 року ОСОБА_1 подав заперечення на відзив, у якому зазначив, що ОСОБА_2 не надав пояснень, чому він ухилився від проведення експертизи, не забезпечив свою присутність під час її проведення, доводи його відзиву зводяться до його особистого ставлення до предмету позову, без посилання на норми законодавства.

Фактичні обставини, встановлені судами

З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , виданого 31 березня 2011 року Нововодолазькою селищною радою Нововодолазького району Харківської області, ОСОБА_1 на підставі рішення Виконавчого комітету Нововодолазької селищної ради Харківської області від 24 березня 2011 року № 68 на праві приватної власності з розміром частки 1/1 належать нежитлові приміщення (підвали) № 26 та № 27, загальною площею 29 кв. м, що розташовані в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 (том 1, а. с. 104, 154).

Право власності на вищевказані нежитлові приміщення у встановленому законом порядку зареєстровано у Комунальному підприємстві (далі - КП) «Нововодолазьке архітектурно-інвентаризаційне бюро» 02 лютого 2012 року, номер запису 175 в книзі 4, що підтверджується копією витягу про державну реєстрацію прав № 330495525 від 02 лютого 2012 року, виданого КП «Нововодолазьке архітектурно-інвентаризаційне бюро» (том 1, а. с. 105, 155).

Аналогічні дані містяться в Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 172192576, сформованої 01 липня 2019 року о 18 годині 37 хвилин 04 секунд, де реєстраційний номер майна вказаний як 33299544 (том 1, а. с. 5).

У технічному паспорті на підвал щодо приміщень № 26, площею 12, 4 кв. м, та № 27, площею 16,8 кв. м, що знаходяться в житловому багатоквартирному будинку за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказаний єдиним власником даного майна (том 1, а. с. 99-103, 170-172).

Вказані відомості повністю підтверджуються копіями матеріалів інвентаризаційної справи КП «Нововодолазьке архітектурно-інвентаризаційне бюро» № 6807 за адресою: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , кн-4, р № 175 (том 1, а. с. 149 - 158).

З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 , виданого 23 вересня 2004 року Нововодолазькою селищною радою Нововодолазького району Харківської області, убачається, що ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому Нововодолазької селищної ради Харківської області від 10 серпня 2004 року № 329, є власником квартири АДРЕСА_5 будинок № 6 (том 1, а. с. 63).

Право власності на вказану квартиру у встановленому законом порядку зареєстровано у Нововодолазькому малому комунальному підприємстві технічної інвентаризації 01 жовтня 2004 року, номер запису 5258 в книзі 43, реєстраційний номер 7707430, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4924337 від 01 жовтня 2004 року, виданого Нововодолазьким малим комунальним підприємством технічної інвентаризації (том 1, а. с. 64).

Нежитлові приміщення (підвали) № 26 та № 27, загальною площею 29 кв. м, що розташовані в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , були предметом судового розгляду у інших цивільних справах, зокрема, у справі № 2/2028/31/2012 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , правонаступником якого є ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Сармат-2010», Нововодолазької селищної ради Харківської області про захист оспорюваних житлових прав співвласників багатоквартирного будинку, ОСОБА_13 , ОСОБА_15 до Нововодолазької селищної ради Харківської області, ОСОБА_1 , із залученням до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ТОВ «Сармат-2010», Нововодолазького архітектурно-інвентаризаційного бюро, про визнання дій неправомірними, скасування рішень Нововодолазької селищної ради Харківської області, визнання недійсними свідоцтв про право власності, а також у справі з єдиним унікальним № 631/1259/14-ц за позовом ТОВ «Сармат-2010» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_17 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи: ОСОБА_1 , про усунення перешкод у користуванні майном (том 1, а. с. 6-7, 30-32).

Рішенням Судової колегії судової палати у цивільних справа апеляційного суду Харківської області від 08 квітня 2014 року у справі № 2/2028/31/2012, у позові ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , правонаступником якого є ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 про визнання неправомірними дії Нововодолазького селищної ради щодо порушення житлових прав співвласників багатоквартирного будинку, скасування рішень Нововодолазької селищної ради № 69 від 24 березня 2011 року (підвали № 25, № 29), № 67 від 24 березня 2011 року (підвали № 38, № 39), № 39 від 24 лютого 2011 року (підвали № 47), № 40 від 24 лютого 2011 року (підвал № 57), № 64 від 24 березня 2011 року (підвали № 60, № 64), № 68 від 24 березня 2011 року (підвали № 26, № 27), № 38 від 24 лютого 2011 року (підвали № 42, № 43), № 65 від 24 березня 2011 року (підвал № 48), № 41 від 24 лютого 2011 року (підвали № 61, № 62, № 67), № 66 від 24 березня 2011 року (підвали № 56, № 59) про видачу на ім`я ОСОБА_1 свідоцтв на право власності на підвальні приміщення вказаного будинку; визнання недійсними свідоцтв про право власності на нежитлові приміщення (підвали): № 25, № 29 А від 05 квітня 2011 року; № 38, № 39 А від 31 березня 2011 року; № 48 А від 31 березня 2011 року; № 57 А від 29 березня 2011 року; № 60, № 64 А від 05 квітня 2011 року; № 26, № 27 А від 31 березня 2011 року; № 42, № 43 А від 05 квітня 2011 року; № 47 А від 25 березня 2011 року; № 25, № 29 А від 05 квітня 2011 року; № 56, № 59 А від 31 березня 2011 року; № 61, № 62, № 67 А від 05 квітня 2011 року, виданих на підставі рішень Нововодолазької селищної ради; скасування державної реєстрації права власності на вказані підвальні приміщення будинку АДРЕСА_1 , зареєстровані в Нововодолазькому архітектурно-інвентаризаційному бюро на ім`я ОСОБА_1 за номерами: 25, 29 - загальною площею 26, 6 кв. м;

38, 39 - загальною площею 29,2 кв. м;

47 - загальною площею 16,8 кв. м;

57 - загальною площею 12,8 кв. м;

60, 64 - загальною площею 29,4 кв. м;

26, 27 - загальною площею 29,2 кв. м;

42, 43 - загальною площею 36,3 кв. м;

48 - загальною площею 12,4 кв. м;

56, 59 - загальною площею 29,6 кв. м;

61, 62, 67 - загальною площею 28,1 кв. м;

визнання незаконним акту № 21/05-2010 від 21 травня 2010 року прийому-передачі підсобних підвальних приміщень у будинку АДРЕСА_1 від МПП «Істок» ОСОБА_1 - відмовлено.

27 травня 2021 року за вхідним № 2860/21-вх на адресу Нововодолазького районного суду Харківської області надійшов висновок експерта № 10333/7715-7740, складений судовим експертом Національного наукового центру «Інститут судових експертиз імені Заслуженого професора М. С. Бокаріуса» Посашковим О. О. за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи в рамках цивільної справи № 631/794/19, у якому зазначено, зокрема, що із наданих сторонами доказів неможливо однозначно зробити висновок, що нежитлові приміщення (підвали) № 26 та № 27, що знаходяться у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , які на праві приватної власності належать ОСОБА_1 , та допоміжні приміщення за вищевказаною адресою, які використовуються ОСОБА_2 , є одними й тими самими приміщеннями.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої та третьої статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина перша статті 319 ЦК України).

Частиною першою статті 321 ЦК України також визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 належать нежитлові приміщення (підвали) № 26 та № 27, загальною площею 29 кв. м, що розташовані в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Уважаючи, що ОСОБА_2 порушив його право на користування приватною власністю, ОСОБА_1 просив усунути перешкоди у користуванні належним йому нерухомим майном.

Районний суд, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, відмовив у задоволенні позову, уважаючи, що позивачем не надано суду належних доказів порушення його прав саме відповідачем.

З такими висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів не погоджується з огляду на таке.

Захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, передбачений статтею 391 ЦК України.

Згідно з положеннями цієї статті власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого статтею 41 Конституції України, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням володіння.

Підставою для подання позову згідно з цією нормою є вчинення третьою особою перешкод власнику, посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей.

У справі, яка є предметом касаційного перегляду, суди попередніх інстанцій встановили наявність порушеного права позивача на користування належними йому на праві приватної власності нежитловими приміщеннями, проте, взяли до уваги висновок експерта № 10333/7715-7740 від 07 квітня 2021 року та вважали, що позивачем не доведено позовних вимог.

Зазначені висновки судів попередніх інстанцій є передчасними й взаємосуперечливими, оскільки суди не повно дослідили наявні у справі докази.

Частиною першою статті 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Статтею 113 ЦПК України визначено, що, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).

Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Верховний Суд дійшов висновку, що в даній справі суди попередніх інстанцій всупереч наведеним вище нормам процесуального права не сприяли учасникам процесу в реалізації ними їхніх процесуальних прав, не використали усіх наданих суду процесуальних можливостей для вирішення справи. Фактично спір у судовому порядку вирішений не був, права позивача не було поновлено.

Зокрема, суди не надали належної оцінки тому, що у наявному в матеріалах справи висновку експерта № 10333/7715-7740 від 07 квітня 2021 року зазначено, що 02 червня 2020 року на адресу Нововодолазького районного суду Харківської області експертом було направлено клопотання про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертного дослідження. Також 01 вересня 2020 року на адресу Нововодолазького районного суду Харківської області експертом було направлено клопотання про забезпечення безперешкодного обстеження нежитлових приміщень за адресою розташування спірних нежитлових приміщень.

Станом на момент проведення експертизи клопотання не були задоволені.

Отже, зазначений висновок експерта є неповним та не містить повної інформації, що необхідна для встановлення всіх обставин справи й правильного вирішення спору.

Крім того, зазначаючи, що позивач не довів, що саме ОСОБА_2 зайняв його приміщення, суд не звернув ваги, що відповідач цей факт не спростував. Більше того, у відзиві на касаційну скаргу зазначає, що він має право їх зайняти, як співвласник житлового будинку.

З огляду на викладене, виходячи із меж перегляду справи в касаційній інстанції, а також враховуючи доводи та вимоги касаційної скарги, колегія суддів вважає, що оскільки суди попередніх інстанцій вважали недоведеними позовні вимоги ОСОБА_1 , зокрема, посилаючись на висновок експерта від 07 квітня 2020 року, отже, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всім доказам, якими суд керувався при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Без встановлення обставин, на підставі поставлених перед експертом запитань, неможливо ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення про усунення перешкод у користуванні нежитловими приміщеннями, оскільки така обставина, як наявність чи відсутність факту користування спірними нежитловими приміщеннями відповідачем, є обов`язковою для повного та всебічного розгляду справи.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

За таких обставин рішення судів попередніх інстанцій не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що на підставі положень статті 411 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості під час розгляду справи в касаційному порядку встановлювати нові обставини або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, збирати та надавати правову оцінку новим доказам у справі, то усунути вказані недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду неможливо, тому, оскільки порушення норм процесуального права допущені обома судами, справу необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду слід повно і всебічно з`ясувати обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідити докази, додані на їх підтвердження, надати оцінку всім аргументам учасників справи. В залежності від встановленого і відповідно до вимог закону вирішити спір.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

З огляду на те, що справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 05 жовтня 2022 року та постанову Харківського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. Ю. Гулейков Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець