Справа № 712/2471/23
Провадження № 2/712/1467/23
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2023 року Соснівський районний суд міста Черкаси у складі:
головуючого судді Токової С.Є.
за участю секретаря судового засідання Білик О.Ю.
представника позивача ОСОБА_2
представника відповідача Прядки В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про скасування права власності, -
В С Т А Н О В И В :
Описова частина. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Позов мотивовано тим, що позивач та відповідач є співвласниками житлового будинку по АДРЕСА_1 . За вказаним будинковолодінням відповідно до рішення Черкаського міськвиконкому була закріплена земельна ділянка площею 1566,97 кв.м. з яких1000,0 кв.м. в користування для обслуговування будинку, господарських будівель і споруд, а 566,97 кв.м. в тимчасове користування строком на один рік під город без права забудови.
Приватизацію земельних ділянок відповідачем на думку позивача проведено незаконно з тих підстав, що ним не було здійснено погодження меж приватизованих земельних ділянок із суміжними землекористувачами. Також відповідач здійснив приватизацію земельних ділянок в розмірі 0,0995 га, що є не пропорційним до його частки у майні.
Позивач вважає, що такими діями відповідач порушує його право на отримання земельної ділянки у власність, у зв`язку з чим звернувся до суду.
У відзиві на позов представник відповідача позовні вимоги не визнав, вважає їх надуманими та необгрунтованими. Доказів порушення прав позивачем не надано. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою від 25 квітня 2023 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та вирішено здійснювати її розгляд у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін.
Ухвалою від 26 травня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без руху після відкриття провадження у справі.
Ухвалою від 26 травня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою від 26 травня 2023 року частково задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.
В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позові, просили суд його задоволити.
Відповідач та його представник проти позову заперечували з підстав наведених у відзиві.
Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до договору дарування частки у праві власності на житловий будинок від 12.12.2018 року позивач набув права власності на 13/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .( а.с.18,19) .
Пунктом 3 договору визначено, що земельна ділянка, що відчуджується за цим договором належить продавцю на праві особистої приватної власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 784324, виданого управлінням земельних ресурсів у місті Черкаси 14.07.2008 року .
Відповідач ОСОБА_5 відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 12.03.2020 року прийняв у власність 6/50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та 15.06.2020 року на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку прийняв у власність 6/25 частин вказаного будинку ( а.с. 27,28) .
Отже, матеріалами справи встановлено, що на час набуття права власності на частину будинку позивачем ОСОБА_1 земельна ділянка, з цільовим призначенням- для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка) була приватизована попереднім співвласником будинку
В той же час, відповідач ОСОБА_5 придбав частки у будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходяться на не приватизованій земельній ділянці.
У відповідності з договорами купівлі продажу частини житлового будинку від 12.05.2020 року та 15.06.2020 року земельна ділянка, на якій знаходились відчуджувані частини будинку, площею 0,0480 га є неприватизованою.
За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.
Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12 грудня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 набув права власності на земельну ділянку площею 0,052 га по АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки-для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд( присадибна ділянка); склад угідь: малоповерхова забудова-0,0418 га, малоповерхова забудова -0,0085га, малоповерхова забудова -0,0017 га, із описом меж , які зафіксовані в плані меж.
Тобто, до позивача ОСОБА_1 у власність перейшла земельна ділянка в межах, які були визначені при її приватизації .
До відповідача ОСОБА_5 після набуття ним права власності на частки у будинку перейшло право користування користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вважає проведену приватизацію земельної ділянки відповідачем без погодження з ним її меж незаконною, оскільки він не підписував ОСОБА_5 акта визначення та погодження меж, та у більшому розмірі, ніж його частка у нерухомому майні.
Однак, такі твердження позивача не ґрунтуються на вимогах закону виходячи з наступного.
Застосовані норми права та мотиви їх застосування.
Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність встановлюються нормами ЗК України.
Згідно із частиною першою статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини другої статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із Законом України від 22 травня 2003 року № 858-IV «Про землеустрій» (далі - Закон № 858-IV), у строки, що обумовлюються угодою сторін.
З метою виготовлення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивач уклав договір з фізичною особою підприємцем ОСОБА_6 , яка й виготовила проект землеустрою, що не заперечується сторонами.
Відповідно до статті 50 Закону № 858-IV проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають, зокрема, викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки), кадастровий план земельної ділянки, матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки).
За змістом статті 198 ЗК України погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.
Зідно з положеннями статті 55 Закону № 858-IV установлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Власники та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.
Згідно з пунктом 3.12 Інструкції № 376 закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.
Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті приймання-передачі межових знаків на зберігання.
Аналіз зазначених норм свідчить, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а з мотивів відмови. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки, яка знаходиться поза межами населеного пункту, із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідним територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (територіальним органом Держгеокадастру в районах (містах)) в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів.
Як вбачається зі змісту позовної заяви та встановлених в судовому засіданні обставин, межі земельних ділянок між співвласниками будинколодіння були визначені при проведенні приватизаціїї земельної ділянки ОСОБА_7 ще у 2008 році, який приватизував частину земельної ділянки відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯД № 784324, виданого управлінням земельних ресурсів у місті Черкаси Черкаської області , 14.07.2008 року.
Тобто, між попередніми співвласниками будинковолодінняі по АДРЕСА_1 було встановлено порядок користування земельною ділянкою і як наслідок, один із співвласників здійснив приватизацію частини земельної ділянки, що відповідала його частці у нерухомому майні.
Частина 4 статті 88 ЗК України передбачає, що власник спільної часткової власності земельної ділянки має право володіти та користуватися саме тією частиною спільної ділянки, яка відповідає розміру частки, що належить співвласнику.
Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, зокрема, на земельну ділянку, здійснюється державним реєстратором речових прав на нерухоме майно після подання відповідних документів, які підтверджують право особи на реєстрацію даної земельної ділянки. Тобто внаслідок проведення таких реєстраційних дій речове право набувається, змінюється або припиняється. Окрім того, державна реєстрація прав на земельну ділянку може здійснюватись безпосередньо нотаріусом, який укладає договір щодо набуття або припинення права власності на земельну ділянку.
Чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який закріплений у загальному вигляді в законі, та знаходить свій вияв у положеннях статті 377 Цивільного кодексу України та статті 120 Земельного кодексу України.
Так, відповідно до цих статтей, до особи, яка набула право власності, на підставі вчиненого правочину або у порядку спадкування права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної,комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача( попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення.У разі якщо відчужувачу( попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку.
Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.
Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.
Відповідно до ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України: у разі набуття окремої частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, що перебував у приватній власності її попереднього власника, право власності на земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, одночасно переходить до набувача пропорційно до його частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо попередньому власнику у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому розмірі.
Враховуючи вказані обставини, суд вважає надуманими та такими, що не грунтуються на вимогах закону твердження позивача про порушенння його права тим, що відповідач ОСОБА_5 здійснив приватизацію земельної ділянки з порушенням вимог статті 198 ЗК України, виходячи лише з факту не погодження меж земельної ділянки.
Що стосується доводів позивача про набуття відповідачем права власності на земельні ділянки більшої площі, ніж його частка у майні, слід зазначити, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 22.05.2000 р. № 497 "Про впорядкування землекористування домоволодінь"співвласникам будинковолодіння по АДРЕСА_1 надано в користування земельну ділянку загальною площею 1566,97 кв. м. з них : 1000, 0 кв.м. в постійне користування для обслуговування існуючого житлового будинку, господарських будівель і споруд, а 566,97 кв.м. в тимчасове короткострокове користування строком на 1 рік під город без права забудови, без відшкодування понесених- затрат і збитків ( рішення міськвиконкому від 11.04.53 № 539).
Відповідач скористався своїм правом на набуття у приватну власність земельної ділянки на якій знаходиться частина придбаного ним будинку.
Фактично, як вбачається із пояснень позивача в судовому засіданні, він не погоджується із набуттям відповідачем права власності на ту частину земельної ділянки, що була передана у тимчасове користування попереднім співвласнимкам будинку відповідно до рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради.
При цьом у, позивачем ОСОБА_8 не надано будь-яких належних та допустимих доказів , які б підтверджували порушення його права на набуття у власність частини земельної ділянки , що була виділена у тимчасове користування під (годород). Зокрема, з часу набуття права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,052 га, а саме з 20.12.2018 року позивач не вчиняв жодних дій, які б свідчили про його наміри як користуватись цією частиною земельної ділянки так і набути на неї право власності.
За обставинами справи також встановлено, що відповідач зареєстрував право власності на частину земельної ділянки, закріпленої у користування за будинковлодінням по АДРЕСА_1 відповідно до рішення виконавчого комітету Черкаської міськаої ради, поділивши її на дві земельні ділянки.
У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2023 року у справі № 357/827/19 зазначено, що поділ чи об"єднання земельних ділянок не припиняє встановлених- обмежень, обтяжень, крім випадків, коли вони поширювались лише на частину земельної ділянки, яка в результаті поділу не увійшла до сформованої нової.
Частина земельної ділянки, площею 566,97 кв.м. що була надана в тимчасове короткострокове користування строком на один рік під город попереднім співвласникам будинку по АДРЕСА_1 відповідно до рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 22.05.2000 року увійшла до сформованих земельних ділянок.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст. 79, 80 ЦПК України).
Згідно з приписами ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Позивачем не доведено порушення відповідачем його прав у зв"язку з чим суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 є необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Оскільки суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, існують підстави для скасування заходів забезпечення позову , вхитих відповідно до ухвали суду від 26 травня 2023 .
Керуючись ст.ст.4,12, 13,76,81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст.88,120,126,198 Земельного Кодексу України суд, -
В И Р І Ш И В :
У задоволенні позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач- ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач- ОСОБА_10 , проживає АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення суду буде виготовлено 02 жовтня 2023 року.

Головуючий :