ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8453/23 Справа № 183/5290/20 Головуючий у першій інстанції: Городецький Д. І. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2023 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа - Виконавчий комітет Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, про виселення з житлового будинку та зняття з реєстраційного обліку,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2020 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 14 січня 2008 року між ним та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №DNG0GI, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 200000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% річних, з кінцевим терміном повернення до 14 січня 2023 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем і відповідачем ОСОБА_1 14 січня 2008 року укладено договір іпотеки №DNG0GI, відповідно до умов п. 1.1 якого, відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок, загальною площею 93,7 кв. м., житловою площею 42,6кв. м., що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 , який належить відповідачу на праві власності на підставі договору дарування від 24.10.2001 року, посвідченого Новомосковською державною нотаріальною конторою за №1-3976 та договору дарування від 30.12.2004 року, посвідченого Новомосковською державною нотаріальною конторою за №2-5305. Свої зобов`язання за кредитним договором АТ КБ "ПриватБанк" виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Договором іпотеки, укладеним між відповідачем та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у вказаному вище будинку є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду. Відповідно до умов договору іпотеки визначений обов`язок іпотекодавця не надавати документи у відповідні державні органи з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без згоди на це іпотекодержателя. Даний обов`язок було порушено відповідачем ОСОБА_1 , а саме в житловому будинку вже після підписання договору іпотеки зареєстровані: ОСОБА_2 , 2003 року народження, ОСОБА_3 , 2005 року народження, ОСОБА_4 , 2008 року народження, ОСОБА_5 , 2011 року народження, ОСОБА_6 , 2014 року народження, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Таким чином, відповідач та усі інші мешканці, що були зареєстровані у житловому приміщенні, що є предметом іпотеки, з порушенням вимог законодавства, не мають права користування будинком. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просив виселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , 2003 року народження, ОСОБА_3 , 2005 року народження, ОСОБА_4 , 2008 року народження, ОСОБА_5 , 2011 року народження, ОСОБА_6 , 2014 року народження з житлового будинку АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстраційного обліку (а.с. 58-59).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток АТ КБ «ПриватБанк» та Виконавчому комітету Новомосковської міської ради, які долучені до матеріалів справи. У зв`язку з відсутністю відповідачів за відомою суду адресою, їх сповіщення здійснено шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті судової влади. Від АТ КБ "ПриватБанк" 06.10.2023 року надійшла заява про проведення судового засідання без участі представника банку.

Судовий захист повинен відповідати умовам процесуальної економії, враховуючи, що пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами. З урахуванням викладеного вище, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників процесу.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 14 січня 2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит №DNG0GI, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 200000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% річних, з кінцевим терміном повернення до 14 січня 2023 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (а.с. 5-8).

Згідно з п. 1.3 кредитного договору, кредит надається на поліпшення якості окремого житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище кредитним договором, між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", та ОСОБА_1 14 січня 2008 року укладено договір іпотеки №DNG0GI, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. за реєстровим №230 (а.с. 9-10).

Відповідно до пункту 1.1 іпотечного договору №DNG0GI від 14.01.2008 року, іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з договору про іпотечний кредит, передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим договором, нерухоме майно житлового призначення, а саме: будинок з будівлями та спорудами загальною площею 93,7 кв. м., житловою площею 42,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка загальною площею 0,0911 га за цією ж адресою.

Вказаний вище будинок належить відповідачу ОСОБА_1 (іпотекодавцю) на праві власності на підставі договору дарування від 24.10.2001 року, посвідченого Новомосковською державною нотаріальною конторою за реєстровим №1-3976, та договору дарування від 30.12.2004 року, посвідченого Новомосковською державною нотаріальною конторою за реєстровим №2-5305 (п. 1.2 іпотечного договору).

Пунктом 2.3.1 іпотечного договору №DNG0GI від 14.01.2008 року погоджено, що іпотекодавець має право, зокрема, володіти, користуватися та розпоряджатися предметом іпотеки відповідно до його призначення.

У пункті 2.4 іпотечного договору №DNG0GI від 14.01.2008 року визначено, що іпотекодавець зобов`язаний, зокрема:

без дозволу іпотекодержателя не відчужувати та не обтяжувати будь-яким чином предмет іпотеки (оренда, лізинг, тощо) (п.п. 2.4.2);

у тридцятиденний строк повідомити іпотекодержателя про зміну реєстрації та/або місця постійного проживання, зміну місця працевлаштування, прізвища, імені, по-батькові, та інших обставин, що можуть вплинути на виконання зобов`язань за цим договором та договором про іпотечний кредит (п.п. 2.4.11).

Згідно довідки Виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області від 01 червня 2020 року №1174, в житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: з 06.04.2009 року - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; з 22.02.2010 року - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; з 22.02.2010 року - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; з 20.12.2018 року - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; з 22.02.2010 року - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; з 20.12.2018 року - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з 20.12.2018 року - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 11).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області від 15 травня 2023 року №923/0/2-23 року, зокрема, родина ОСОБА_1 є багатодітною та іншого житло не має; орган опіки та піклування вважає, що виселення та зняття з реєстрації неповнолітніх ОСОБА_3 , 2005 року народження, ОСОБА_4 , 2008 року народження, та малолітніх ОСОБА_5 , 2011 року народження, ОСОБА_6 , 2014 року народження, суперечитиме нормам чинного законодавства України, зокрема ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ЗУ «Про охорону дитинства», Конвенції «Про права дитини» та призведе до порушення, зокрема, житлових прав дітей, зменшення або обмеження яких є неприпустимим (а.с. 140-141).

Позивач в обґрунтування позову посилається на невиконання іпотекодавцем ОСОБА_1 умов договору іпотеки від 14 січня 2008 року №DNG0GI щодо заборони, без згоди банку, реєструвати місце проживання будь-яких осіб у будинку, який є предметом іпотеки.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Однак, договір іпотеки від 14 січня 2008 року №DNG0GI не містить умов щодо наявності обов`язку іпотекодавця не надавати документи у відповідні державні органи з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без згоди на це іпотекодержателя.

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною першою статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Частинами першою та другою статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до положень статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК України особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення) - предмета іпотеки у зв`язку зі зверненням стягнення на нього, надається інше постійне житло тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина друга статті 109 ЖК України).

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року (провадження № 6-1731цс16) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18).

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ст. 51 Конституції України).

За положеннями частин 2-4 статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу). Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець повинен своєчасно повідомляти іпотекодержателя про будь-яку загрозу знищення, пошкодження, псування чи погіршення стану предмета іпотеки, а також про будь-які обставини, що можуть негативно вплинути на права іпотекодержателя за іпотечним договором.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У свою чергу відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно вимог ч.3 ст.109 ЖК УРСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Зі змісту наведених вище норм Закону вбачається, що виселення мешканців із займаного житлового приміщення можливе лише у випадку звернення стягнення на передані в іпотеку такі приміщення.

Жодних доводів щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у позовній заяві не наведено як і не подано позивачем жодного доказу на підтвердження такого.

Колегія наголошує, що будинок по АДРЕСА_1 належить іпотекодавцю ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 24.10.2001 року, посвідченого Новомосковською державною нотаріальною конторою за реєстровим №1-3976, та договору дарування від 30.12.2004 року, посвідченого Новомосковською державною нотаріальною конторою за реєстровим №2-5305. Тобто, вказане житлове нерухоме майно набуте у власність іпотекодавцем не за рахунок кредитних коштів, а подарований ОСОБА_1 задовго до укладення кредитного та іпотечного договорів від 14 січня 2008 року.

Більше того, згідно з п. 1.3 договору про іпотечний кредит №DNG0GI, кредит надається на поліпшення якості окремого житлового будинку по АДРЕСА_1 , а не для його придбання.

Викладене свідчить про безпідставність тверджень позивача щодо придбання предмету іпотеки за рахунок кредиту згідно договору про іпотечний кредит №DNG0GI від 14 січня 2008 року, на що АТ КБ "ПриватБанк" посилається у письмовій заяві від 12.10.2021 року (а.с. 92-93).

Також безпідставним є посилання АТ КБ "ПриватБанк" в апеляційній скарзі на умови пункту 20.12 договору іпотеки щодо обов`язку іпотекодавця не надавати документи у відповідні державні органи з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без письмової згоди на це іпотекодержателя, адже такий пункт у іпотечному договорі №DNG0GI від 14.01.2008 року відсутній; відповідні умови в цьому договорі не погоджувались.

Позивачем також не обґрунтовано та не доведено підстави та суспільна необхідність втрати ОСОБА_2 , 2003 року народження, ОСОБА_7 , 1974 року народження, ОСОБА_8 , 2000 року народження, неповнолітніми (на час подання позову та ухвалення оскаржуваного рішення) ОСОБА_3 , 2005 року народження, ОСОБА_4 , 2008 року народження, та малолітніми ОСОБА_5 , 2011 року народження, ОСОБА_6 , 2014 року народження, права користування житловим будинком, який належить ОСОБА_1 на праві власності.

Крім того, статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Заявивши позовну вимогу про зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб, банк не взяв до уваги, що дана позовна вимога не пред`явлена до органу, який уповноважений на здійснення функцій реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб; відповідачі у справі, які є фізичними особами, відповідними повноваженнями не наділені.

Отже, розглядаючи справу в межах заявлених банком позовних вимог; враховуючи наведене позивачем обґрунтування позову; надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову про зняття з реєстрації місця проживання відповідачів, які проживають у будинку по АДРЕСА_1 , та їх виселення без надання іншого житлового приміщення.

Також апелянтом не обґрунтовано та не доведено, що реєстрація у будинку по АДРЕСА_1 місця проживання відповідачів порушує права позивача, перешкоджає АТ КБ «ПриватБанк» у реалізації, у передбачений законом спосіб, прав іпотекодержателя.

Крім того, позов по виселення (без надання іншого житлового приміщення) з підстав звернення стягнення на предмет іпотеки у даній цивільній справі не заявлений, що підтверджується змістом первинної та уточненої позовних заяв.

Безпідставними є посилання апелянта на те, що у відповідачів є інше житло, оскільки в матеріалах справи відсутні докази наявності іншого помешкання, зареєстрованого за відповідачами на праві власності.

Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 09.10.2023 року №349701754, №349704575, №349703974, №349702903, 349703024, 349703142, 349703221, у відповідачів відсутнє зареєстроване на праві власності інше житлове нерухоме майно.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та справедливим, тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова