КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: № 22-ц/824/4941/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2023 року м. Київ

Справа № 753/9014/22

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Ратнікової В.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 вересня 2022 року, ухвалене у складі судді Комаревцевої Л.В.

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

встановив:

У серпні 2022 року позивач ТОВ «Новобудова» звернувся до відповідача ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Позовна заява обґрунтована тим, що позивачем здійснюється надання житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 .

Оскільки відповідачем не вноситься оплата за житлово-комунальні послуги, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість з врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, на загальну суму 6311,02 грн., з яких: основний борг за період з 01 вересня 2020 року по 01 серпня 2022 року в сумі 5566 грн. 20 коп., 3% річних від простроченої суми за період з 01.09.2022 року по 01.02.2022 року - 174 грн. 18 коп., інфляційні втрати за період з 01.09.2022 року по 01.02.2022 року - 570 грн. 64 коп.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 вересня 2022 року позовні вимоги ТОВ «Новобудова» - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.09.2020 по 01.08.2022 у загальному розмірі 6311,02 грн. та судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 2481 грн.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Новобудова». Також просить допустити поворот виконання рішення та стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» та приватного виконавця міста Києва Хоменка В.В. 5477,77 грн., які були примусово списані з банківського рахунку відповідача ОСОБА_1 під час виконання оскаржуваного рішення.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на незаконність, необґрунтованість рішення, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що апелянт не проживає по вказаній судом першої інстанції адресі ( АДРЕСА_3 ) з 20.10.2020, оскільки квартира, що належала ОСОБА_1 на праві приватної власності та знаходилась за вказаною адресою, була відчужена апелянтом за договором купівлі-продажу квартири від 30.09.2020 року. Апелянт проживає за зареєстрованою адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується копією паспорта з відміткою про місце реєстрації.

Вказує, що суд першої інстанції не встановив належного відповідача у справі, оскільки за договором купівлі-продажу квартири від 30.09.2020 продавець ОСОБА_1 передала у власність покупця ОСОБА_2 квартиру під номером АДРЕСА_5 , а покупець оплатила вартість вказаної квартири у повному обсязі.

Відповідно, апелянт не користується об`єктом нерухомого майна та не отримує житлово-комунальні послуги від позивача, тому у даній справі належним відповідачем буде ОСОБА_2 .

Крім того, судом було порушено загальні правила підсудності, визначені ст. 27 ЦПК України, оскільки апелянт зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , тому позивач мав подати позов до Ірпінського міського суду Київської області.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ТОВ «Новобудова» просив залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а справу передати на розгляд суду першої інстанції для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами.

Вказував, що оскільки даний спір виник щодо нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , то позивач звернувся з даним позовом до Дарницького районного суду м. Києва.

Відповідно до положень п.11 ч. 2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна).

Всупереч вищезазначеним законодавчим вимогам, інформацію про зміну власника квартири АДРЕСА_5 на підставі договору купівлі - продажу квартири від 30.09.2020 р. ТОВ «Новобудова» довідалося лише зі звернення відповідача від 30.12.2022 р., зареєстроване в ТОВ «Новобудова» за вх. №02 від 02.01.2023 р.

Звертає увагу, що період заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги по спірній квартирі, який перебував на розгляді в суді першої інстанції, починається з 01.09.2020 року по 01.08.2022 року. Тобто, за період з 01.09.2020 року по 01.10.2020 року в розмірі 491 гри. 80 коп. заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги підлягала стягненню з відповідача, оскільки в цей період відповідач ще була власником зазначеної квартири.

13.12.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Хоменко В.В. в рамках виконавчого провадження НОМЕР_2 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з метою примусового виконання вищезазначеного рішення. Згідно платіжної інструкції №4620 від 28.12.2022р. на рахунок Товариства від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Хоменко В.В. надійшли кошти як частково стягнення боргу та повернення авансового внеску по ВП НОМЕР_2 в загальній сумі 4399 грн. 97 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції вважав встановленим, що відповідно до рішення правління АТ ХК "Київміськбуд" від 06.09.2005 №176 житловий будинок АДРЕСА_1 переданий ТОВ «Новобудова» в експлуатацію та обслуговування.

Судом також вважав встановленим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_5 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 21.11.2014 (а.с.13-14).

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Новобудова», суд першої інстанції виходив з того, що позивач надає мешканцям житлово-комунальні послуги, відповідач в свою чергу отримує їх, при цьому не повноцінно виконує зобов`язання по їх оплаті. У зв`язку з чим за нею утворилась заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.09.2020 по 01.08.2022 у розмірі 6311,02 грн., з яких: основний борг з 01.09.2020 по 01.08.2022 становить 5566,20 грн., 3% річних від простроченої суми за період з 01.09.2020 по 01.02.2022 в розмірі 174,18 грн., індекс інфляції за період з 01.09.2020 по 01.02.2022 в розмірі 570,64 грн., що підтверджується наявним рахунком в матеріалах справи.

Оскільки відповідач не виконує свій обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг, тому суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з неї на користь позивача суми заборгованості з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат.

Крім того, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції розглянув справу у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, при цьому зазначивши, що відповідно до вимог ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив відзиву на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову.

Проте з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується не у повному обсязі, оскільки вони зроблені з порушенням норм процесуального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, відповідно висновки суду не у повному обсязі відповідають обставинам справи.

Відповідно до ст. 190 ЦПК України, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу.

Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів

За змістом ч. 1 ст. 278 ЦПК України, особливістю подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні є те, що відзив подається протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Разом з тим, відповідно до ч. 10 ст. 187 ЦПК України, якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача до позовної заяви було додано копію ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 03 серпня 2022 року про відмову у видачі судового наказу за заявою ТОВ «Новобудова» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги, 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до змісту вказаної ухвали, судом було встановлено, що за відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» станом на 01.08.2022 ОСОБА_1 зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_3 не значиться. Згідно з відомостями, наданими Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дарницької РДА ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_3 знята з реєстрації з 20.10.2020.

Також, на запит суду у даній справі від 19 серпня 2022 року було встановлено, що за відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» станом на 19.08.2022 ОСОБА_1 зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_3 не значиться, вибула 20.10.2020 року.( а.с. 30).

Однак, матеріали справи не містять даних про виконання судом вимог ч. 10 ст. 187 ЦПК України, відповідно до яких подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Таким чином, справа розглянута судом першої інстанції без належного повідомлення відповідача ОСОБА_1 про відкриття провадження та розгляд справи судом в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що позбавило відповідача можливості подати відзив на позовну заяву та надати докази на підтвердження її заперечень.

Разом з тим, як вбачається з доданої до апеляційної скарги копії договору купівлі-продажу квартири від 30 вересня 2020 року, продавець ОСОБА_1 передала у власність покупця ОСОБА_2 , квартиру під номером АДРЕСА_5 , а покупець оплатила вартість вказаної квартири у повному обсязі.

Відповідно до п. 14 договору продавець зобов`язується звільнити квартиру та передати ключі покупцеві в день підписання цього договору та зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих осіб до 30 жовтня 2020 року ( а.с. 52).

За відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» станом на 19.08.2022 ОСОБА_1 зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_3 не значиться, вибула 20.10.2020 року.( а.с. 30).

Згідно з договором № 37 від 27 грудня 2019 року, укладеного між ТОВ «Новобудова» та співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , що діяли на підставі Протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку від 26 листопада 2019 року, управитель зобов`язався надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 , а співвласники - оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору.

Згідно з п. 10 договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, ціна послуги з управління становить 7 грн. 76 коп. на місяць за 1 кв.м. загальної площі житлового або нежитлового приміщення ( крім квартир та нежитлових приміщень першого поверху) та включає:

- витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку в розмірі 6,68 грн. відповідно до кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території, що міститься у додатку 5 до цього договору;

- винагороду управителю в розмірі 1,08 грн. на місяць.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (зміни до нього) від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України

Згідно з пунктом 7 зазначених Правил власник квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг, утримання будинку і прибудинкової території в будинках (квартирах) приватного житлового фонду покладено на власника.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таким чином, правовідносини, в яких замовник зобов`язаний оплатити надану послугу у грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовими зобов`язаннями.

Тобто, згідно із зазначеними правовими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

З урахуванням наведеного відсутність укладеного між сторонами договору не є підставою для несплати за надані позивачем і спожиті відповідачем житлово-комунальні та інші послуги.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2019 року (справа № 753/1391/17, від 21 листопада 2019 року (справа № 464/5927/15), від 22 січня 2020 року у справі № 201/9729/18.

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами з надання житлово-комунальних послуг, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги (частина перша статті 509 ЦК України).

З аналізу положень статей 11, 319, 322, 509, 526, 610 ЦК України, статей 1, 13, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» в їх системному взаємозв`язку вбачається, що кожен власник квартири (нежитлового приміщення) в будівлі несе обов`язок з утримання власного майна, приміщень загального користування та прибудинкової території.

Витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку та інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом, входять до складу витрат на управління багатоквартирним будинком та, за загальним правилом, розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, незалежно від факту використання ними належної їм квартири (нежитлового приміщення) та спільного майна.

Обов`язок відповідача з утримання належного йому майна виникає незалежно від обставин звернення до нього позивача з пропозиціями щодо оплати зазначених послуг чи укладення договору.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 як власник квартири, зобов`язана була нести витрати по утриманню майна, що їй належало, до 30 вересня 2020 року.

Суд першої інстанції, належним чином не повідомивши відповідача про відкриття провадження у даній справі, не з`ясував обставин, що мають значення для вирішення справи, а саме , що 30.09.2020 року відповідач здійснила відчуження належної їй квартири іншій особі, а тому не може нести тягар утримання зазначеного майна з 01 жовтня 2020 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги, наданого позивачем до позовної заяви:

- заборгованість зі сплати послуг з управління багатоквартирним будинком ( що включає витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку та винагороду управителю ), виходячи з тарифу 7 грн. 76 коп. за 1 кв.м. квартири відповідача, за період, коли ОСОБА_1 була власником квартири АДРЕСА_5 , станом на 01.10.2020 року, становить 450 грн. 10 коп.,

- заборгованість з оплати за послугу з вивезення твердих побутових відходів за вересень 2020 року становить - 41 грн. 70 коп., а всього заборгованість становить суму - 491 грн. 80 коп.

Доказів, які б спростовували наявність такої заборгованості та підтверджували сплату заборгованості за вересень 2020 року, відповідачем до апеляційної скарги не надано.

За викладених обставин, позовні вимоги ТОВ «Новобудова» про стягнення заборгованості підлягають задоволенню лише в межах заборгованості за один місяць - вересень 2020 року, що виникла станом на 01.10.2020 року та не була погашена станом на час звернення позивача до суду з даним позовом у серпні 2022 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ТОВ «Новобудова» слід відмовити, оскільки у період з 01.10.2020 року по 01.08.2022 року відповідач ОСОБА_1 не була власником квартири АДРЕСА_2 , а тому не має нести відповідальності за несплату вищевказаних платежів іншим власником.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вбачається з розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, заявляючи позовні вимоги про стягнення зазначених нарахувань відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, позивач просив стягнути 3% річних та інфляційні втрати за період з вересня 2020 року по січень 2022 року включно.

Разом з тим, розрахунок, наданий позивачем до позовної заяви, неможливо вважати обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради «Київської міської державної адміністрації» № 178 від 30 вересня 2014 року «Тарифи та структура тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають виконавці цих послуг, по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків із споживачами залежно від оплати останніми не пізніше або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим» встановлено, що плата за послуги з утримання будинку та прибудинкової території вноситься до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно до п. 29 Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 712 від 05 вересня 2018 року, плата за послугу з управління вноситься щомісяця до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, якщо інший порядок та строки не визначені договором управління. За бажанням співвласника оплата послуги з управління може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів.

Враховуючи викладене, плата за управління багатоквартирним будинком та інші комунальні послуги за поточний місяць у разі їх несплати до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, є простроченим платежем лише з 21 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Разом з тим, з виконаного позивачем розрахунку вбачається, що як три відсотки річних, так і інфляційні збитки нараховані позивачем на суму платежу, розрахованого у поточному місяці, тобто до дня прострочення платежу, що суперечить вимогам законодавства, оскільки нарахування 3% та інфляційних втрат здійснюється за час прострочення.

Отже, нарахування 3% річних слід здійснювати наступним чином : заборгованість за житлово-комунальні послуги за вересень 2020 року у розмірі 491 грн. 80 коп., період прострочення з 21 жовтня 2020 року по 31 січня 2022 року, що становить 469 днів, відповідно: 491 грн. 80 коп. х 3% / 365 днів х 469 днів = 18 грн. 96 коп.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат, колегією суддів встановлено, що до заборгованості за вересень 2020 року - 491 грн. 80 коп., яку не було сплачено у період з 21 жовтня 2020 року по 31 січня 2022 року, слід застосовувати сукупний індекс інфляції за цей період 113,9104%, відповідно сума нарахованих інфляційних втрат на вказану суму становить 68 грн. 41 коп.

Таким чином, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Новобудова», становить : 491 грн. 80 коп. + 18 грн. 96 коп. + 68 грн. 41 коп. = 579 грн. 17 коп.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, на загальну суму 579 грн. 17 коп.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо порушення судом правил підсудності, визначених ст. 27 ЦПК України, оскільки станом на час розгляду справи в суді місце проживання відповідача було зареєстроване у м. Бучі Київської області, колегія суддів відхиляє, оскільки нерухоме майно, щодо утримання якого у відповідача виникла заборгованість, розташоване у Дарницькому районі м. Києва, відтак, при розгляді справи Дарницьким районним судом м. Києва правила підсудності порушені не були.

Статтею 30 ЦПК України, зокрема, частиною 1, визначені виключні підставипідсудності справ, якщо позови, що виникають із приводу нерухомого майна. Такі позови пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Верховний Суд у складі першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17 навів такі висновки: "Предметом позову у цій справі є зобов`язання, які випливають з надання послуг централізованого постачання холодної води та водовідведення. Такі послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна. З урахуванням наведеного, позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності".

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 липня 2020 року у справі №910/10647/18 зазначила таке: "Виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном".

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 лютого 2021 року у справі №911/2390/18 навела висновки про те, що словосполучення "з приводу нерухомого майна" необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми про виключну підсудність.

З огляду на те, що спір виник з приводу оплати житлово-комунальних послуг, що надаються за адресою знаходження нерухомого майна, відтак справа розглянута судом з урахуванням правил про виключну підсудність.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 10 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України щодо пропорційного відшкодування судових витрат, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Новобудова» підлягає стягненню сума витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви в сумі : 2481 грн. х 9,2% = 228 грн. 25 коп.

З позивача ТОВ «Новобудова» на користь відповідача ОСОБА_1 , у зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги та задоволенням позовних вимог на 9,2 %, підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги : 3721,5 грн. х 90,8% = 3379 грн. 12 коп.

Відповідно до вимог ч. 10 ст. 141 ЦПК України, з позивача ТОВ «Новобудова», як сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 різниця у витратах: 3379 грн. 12 коп. - 228 грн. 25 коп. = 3150 грн. 87 коп.

В заяві про поворот виконання рішення ОСОБА_1 просила стягнути суму в розмірі 5477 грн. 77 коп. солідарно з ТОВ Новобудова» та приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Хоменко В.В., посилаючись на те, що 13.12.2022 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого на виконання оскаржуваного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 вересня 2022 року, та 27 грудня 2022 року за розпорядженням приватного виконавця Хоменка В.В. було примусово списано з її банківського рахунку 5477 грн. 77 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 444 ЦПК України, суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі

Колегія суддів дійшла висновку, що заява в частині вимог до приватного виконавця Хоменка В.В. не може бути задоволена, оскільки поворот виконання рішення суду як спосіб захисту майнових прав боржника (відповідача) передбачає повернення йому стягувачем (позивачем) лише тих грошових коштів, які були ним безпосередньо одержані за скасованим в подальшому рішенням суду.

Не зважаючи на те, що з рахунку ОСОБА_1 було примусово списано 5477 грн. 77 коп., у порядку повороту виконання рішення з ТОВ «Новобудова» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума в розмірі 4377 грн. 97 коп., оскільки на рахунок позивача під час примусового виконання рішення надійшли кошти лише в зазначеному розмірі, що підтверджується відповідною платіжною інструкцією № 4620 від 28 грудня 2022 року, доданою представником ТОВ «Новобудова» до відзиву на апеляційну скаргу.

Як вбачається з доданої до апеляційної скарги копії постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 70543943 від 13.12.2022 року, з боржника ОСОБА_1 було стягнуто виконавчий збір / основну винагороду приватного виконавця у розмірі 879 грн. 20 коп.

Відповідно до ч. 1- 3 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Частиною 1 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до правових висновків Верховного Суду у постанові від 20 жовтня 2021 року у справі № 521/5241/18, у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 296/7644/17, «поворот виконання рішення суду як спосіб захисту майнових прав боржника (відповідача) передбачає повернення йому стягувачем (позивачем) лише тих грошових коштів, які були ним безпосередньо одержані за скасованим в подальшому рішенням суду.

Відповідно до частини третьої статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

З аналізу положень Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження (частина друга статті 42 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до конструкції статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця та витрати виконавчого провадження є коштами виконавчого провадження.

Положеннями статті 444 ЦПК України передбачений поворот виконання саме рішення суду, тоді як винагорода виконавця, витрати виконавчого провадження та витрати за користування Автоматизованою системою виконавчого провадження не є сумами, присудженими до стягнення з відповідача за рішенням суду. А тому основна винагорода приватного виконавця та витрати виконавчого провадження, стягнуті на підставі положень Закону України «Про виконавче провадження» при виконанні судового рішення, не можуть бути предметом розгляду заяви про поворот виконання судового рішення.»

Таким чином, заяву ОСОБА_1 про поворот виконання рішення суду шляхом солідарного стягнення з ТОВ «Новобудова» та приватного виконавця Хоменка В.В. коштів у розмірі 5477 грн. 77 коп. слід задовольнити частково. В порядку повороту виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 вересня 2022 року необхідно стягнути з ТОВ «Новобудова» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 4377 грн. 97 коп., а в задоволенні іншої частини вимог заяви - відмовити.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 вересня 2022 року - скасувати та прийняти постанову:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» суму заборгованості в розмірі 579 ( п`ятсот сімдесят дев`ять) грн. 17 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ТОВ «Новобудова» - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 3150 ( три тисячі сто п`ятдесят) грн. 87 коп.

Заяву ОСОБА_1 про поворот виконання рішення суду - задовольнити частково.

В порядку повороту виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 вересня 2022 року стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 4377 ( чотири тисячі триста сімдесят сім) грн. 97 коп.

У задоволенні іншої частини вимог заяви ОСОБА_1 - відмовити.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Новобудова», , адреса місцезнаходження : м. Київ, вул. Саперно-Слобідська, 10.

Відповідач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Ратнікова В.М.