Справа № 461/1069/23 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/1594/23 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю: секретаря Суди В.І.;

прокурора Шимін Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Львівській області та апеляційною скаргою Львівської обласної прокуратури на рішення Галицького районного суду міста Львова від 10 травня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Галицького районного суду міста Львова з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області та Львівської обласної прокуратури про зняття арешту з майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 та земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0282 загальною площею 0,114 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та знаходиться у селі Миклашів Пустомитівського району Львівської області (в подальшому «спірна квартира» та «спірна земельна ділянка»), що був накладений 25.05.2011 року на підставі постанови про накладення арешту б/н від 23.05.2011 року СВ МП СДПІ по роботі з ВПП у м. Львові, з подальшим виключенням відповідного запису про такий арешт з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що позивач є власником вищезгаданого нерухомого майна, на яке постановою б/н від 23.05.2011 року СВ МП СДШ по роботі з ВПП у м. Львові було накладено арешт.

В свою чергу, постановою судді Сихівського районного суду м. Львова від 11.01.2012 року у справі № 4- 2126/11 постанову СВ МП ДПА у Львівській області Бігуна В.П. від 09.12.2010 року про полрушення відносно позивача кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, було скасовано.

Також, постановою судді Галицького районного суду м. Львова від 03.09.2012 року у справі 1304/7355/12 скасовано постанову від 26.06.2012 року про порушення відносно позивача кримінальної справи за ч. 3 ст. 212 КК України.

Крім того, 11.09.2011 року старшим слідчим слідчого відділення ПМ СДПІ по роботі з ВПП у м. Львові Переймибіда П.Б. було закрито кримінальну справу № 140-0238, порушену 15.04.2011 року відносно позивача за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України. Проте, згаданим слідчим разом із закриттям відносно позивача кримінальної справи № 140-0238 не було вжито всіх належних заходів поновлення прав, щодо яких на час досудового слідства встановлювалися обмеження, зокрема - не скасовано арешт на нерухоме майно позивача.

Зазначалося, що перебування майна позивача під арештом за відсутності передбачених для цього підстав порушує право останнього на вільне використання своєю власністю (а.с. 1-3).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Знято арешт з майна: квартири загальною площею 89,9 м.кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0282 загальною площею 0,114 га, що знаходиться: Львівська обл., Пустомитівський район, с. Миклашів, який був накладений 25.05.2011 року на підставі постанови про накладення арешту, б/н від 23.05.2011 року СВ МП СДПІ по роботі з ВПП у м. Львові, з подальшим виключенням відповідного запису про такий арешт з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 117-118).

Дане рішення оскаржили відповідачі.

Апелянти просять оскаржуване рішення скасувати «та закрити провадження у справі» (Головне управління ДПС у Львівській області), а також «прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю» (Львівська обласна прокуратура), покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вважають, що «оскільки арешт майна було накладено у межах кримінальної справи за процедурою, визначеною кримінальним процесуальним законом, … питання про скасування арешту підлягає вирішенню в порядку кримінального судочинства» (а.с. 122-126, 130-135).

Представник позивача та представник Головного управління Державної податкової служби у Львівській області подали до суду заяви про апеляційний розгляд справи за їхньої відсутності (а.с. 164-166).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора на підтримання доводів апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та стверджується матеріалами справи наступне.

Як вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, витяг з якого (сформований 27.09.2022 року) знаходиться у матеріалах справи, спірні квартира та земельна ділянка станом на 27.09.2022 року на праві власності були зареєстрованими за ОСОБА_1 (позивачем) та перебували під арештом, який було накладено постановою слідчого СВ МП СДПІ по роботі з ВПП у м. Львовівід 23.05.2011 року (а.с. 4-7).

11 серпня 2011 року постановою слідчого СВ МП СДПІ по роботі з ВПП у м. Львові кримінальну справу порушену 15.04.2011 року відносно ОСОБА_1 провадженням було закрито (а.с. 12-13).

11 січня 2012 року постановою Сихівського районного суду міста Львова було скасованого постанову заступника начальника СВ ПМ ДПА у Львівській області від 09.12.2010 року про порушення відносно ОСОБА_1 кримінальної справи (а.с. 9-10).

Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Зі змісту частини третьої статті 174 КПК України у разі закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування одночасно з винесенням відповідної постанови прокурор зобов`язаний скасувати арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Із закриттям кримінального провадження втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним - збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження.

Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Водночас способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття під час закриття кримінальної справи обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна, в означеній ситуації кримінальний процесуальний закон не передбачає.

Кримінальну справу, в межах якої на майно позивача накладено арешт, було закрито на стадії досудового слідства і до суду для розгляду по суті цю справу скеровано не було доказів про протилежне відповідачами до суду подано не було і матеріали справи таких не містять.

Згідно зі статтею 174 КПК України як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба.

Проте слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому чинним КПК України. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження, в тому числі у кримінальній справі, закритій органом досудового слідства, КПК України не передбачає.

Водночас прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до частини другої статті 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з пунктом другим частини першої статті 7, частиною першою статті 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Чинний КПК України не передбачає застосування слідчим, слідчим суддею процесуальних норм у припиненій кримінальній справі. Таким чином, вирішення порушеного позивачем питання в порядку кримінального судочинства потребувало б відновлення кримінального провадження (кримінальної справи), яке закрито постановою органу досудового слідства у зв`язку з відсутністю складу злочину, тобто з реабілітуючої підстави.

Суд кримінальної юрисдикції компетентний розглядати цивільний позов лише разом з кримінальною справою, яка надійшла до суду з обвинувальним висновком, і лише у разі, якщо його заявляє особа, котра зазнала матеріальної шкоди від злочину і пред`являє вимогу про її відшкодування до обвинуваченого або до осіб, які несуть матеріальну відповідальність за його дії.

ОСОБА_1 пред`являє позов не у зв`язку з завданням йому матеріальної шкоди, а з підстави необґрунтованого обмеження його права власності рішенням слідчого.

Кримінальна справа з обвинувальним висновком на розгляд суду кримінальної юрисдикції не надходила. Відтак суд кримінальної юрисдикції не має правових підстав розпочинати судове провадження для вирішення лише цивільного позову, до того ж заявленого не до обвинуваченого чи осіб, які несуть відповідальність за його дії, а до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області та Львівської обласної прокуратури.

Разом із тим, кримінальні процесуальні правовідносини виникають, змінюються та припиняються на підставі норм кримінального процесуального права. Закриття кримінального провадження є юридичним фактом, який припиняє кримінальні процесуальні відносини. Зокрема, після прийняття означеного процесуального рішення арешт майна, застосований у кримінальному провадженні (кримінальній справі) як засіб його забезпечення, втрачає відповідну концептуальну властивість.

Із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами.

Із огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном.

Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.

Таким чином, судом кримінальної юрисдикції повинні розглядатися скарги на законність і обґрунтованість арешту майна, розв`язання яких потребує перевірки наявності підстав і дотримання процедури, встановлених кримінальним процесуальним законом, тобто вирішення по суті питань, які безпосередньо стосуються порядку здійснення кримінального провадження.

Разом із тим, скасування арешту майна, накладеного слідчим у кримінальній справі, після закриття справи не пов`язане з оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною й безальтернативною з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин.

З огляду на викладене, вирішення зазначеного питання судом у порядку цивільного судочинства не призведе до заміщення ним функцій суду кримінальної юрисдикції і не може завдати шкоди інтересам кримінального провадження.

Вищенаведену правову позицію сформульовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц (провадження № 14-496цс18) і в силу положень частини 4 статті 263 ЦПК України така є обов`язковою для судів першої та апеляційної інстанцій.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування (та, відповідно, для відмови у задоволенні позовних вимог) відсутні і апеляційні скарги на нього, доводи яких не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Львівській області та апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду міста Львова від 10 травня 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 18 жовтня 2023 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.