ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7545/23 Справа № 199/3757/23 Суддя у 1-й інстанції - Авраменко А.М. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Позов мотивовано тим, що 01 липня 2019 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська було видано судовий наказ про стягнення з позивача на користь відповідача на утримання спільної дитини сторін ОСОБА_3 аліментів в розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та небільше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 04 червня 2019 року. 05 квітня 2023 року на адресу позивача надійшов лист з постановою про арешт коштів позивача як боржника. Позивач вказує, що його майновий стан є жахливим через наявність в нього заборгованості зі сплати аліментів та сплати кредитних зобов`язань перед АТ «ПУМБ», офіційно позивач не працевлаштований, оскільки на має фахової освіти, довго на одному місці працювати позивач не може, оскільки роботодавці платять менше від раніше заявленого та нерегулярно. Після введення воєнного стану позивач хотів піти воювати, але через судимість в минулому його не взяли добровольцем. Наразі позивач працює у волонтерському центрі з ремонту військової техніки, де отримує невеликий дохід до 5000 гривень без будь-якої періодичності. На теперішній час заборгованість позивача за аліментами становить 125139,29 гривень, декілька платежів задля погашення боргу позивач вже зробив. За таких обставин, посилаючись на свій скрутний майновий стан, який позивач поліпшити не може, зазначаючи, що він мешкає разом із матір`ю пенсійного віку, яка ніде не працює, позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просив зменшити стягуваний з нього на користь відповідача на утримання їх спільної неповнолітньої дитини розмір вищевказаних аліментів до 1/8 частки від заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та недоведеними, а тому задоволенню не підлягають.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2023 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що 19 березня 2019 року вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі №202/1444/19 (провадження №1-кп/202/244/2019) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.164 ч.1 КК України, тобто у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), призначених рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська 14 травня 2010 року, спосіб стягнення яких в подальшому було змінено рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2016 року, на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення донькою повноліття, стягуючи аліменти на користь ОСОБА_5 . На підставі ст.75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням. Викладені обставини підтверджуються копією вироку суду, який набрав законної сили.

Разом з тим, судом в ході розгляду справи в тому числі у відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України встановлено, що донька позивача ОСОБА_4 наразі досягла повноліття, є дитиною позивача від іншої жінки.

01 липня 2019 року за наслідками розгляду заяви ОСОБА_6 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська у справі №199/4571/19 (провадження №2-н/199/154/19) було видано судовий наказ, яким наказано стягнути з ОСОБА_1 , уродженця м. Дніпропетровська, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі частини всіх видів доходу, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісяця, починаючи стягнення з 04 червня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Копія наказу наявна в матеріалах цивільної справи.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська від 31 січня 2023 року у справі №199/4571/19 (провадження №6/199/12/23) за заявою ОСОБА_2 останній видано дублікат вищевказаного судового наказу. Наведені обставини підтверджуються текстом вказаної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, які суд використовує у відповідності до ст.ст.2-6 Закону України «Про доступ до судових рішень», а також встановлено судом з пояснень учасників справи в судовому засіданні у відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України.

20 березня 2023 року державним виконавцем Індустріального ВДВС у м. Дніпрі ПМУМЮ (м. Одеса) відкрито виконавче провадження №71330937 з примусового виконання вищевказаного судового наказу, стягувачем за яким є відповідачам, а боржником позивач у даній цивільній справі. Крім того державним виконавцем своєю постановою від 05 квітня 2023 року в рамках виконавчого провадження №71330937 накладено арешт на кошти позивача, як боржника, а також нараховано останньому заборгованість зі сплати аліментів на спільну дитину сторін станом на 31 березня 2023 року (за період з 30 червня 2019 року) в загальному розмірі 125139,29 гривень. При цьому відповідно до довідки-розрахунку заборгованості позивача вбачається, що останнім взагалі не було здійснено жодної сплати аліментів на користь спільної дитини сторін за період з 30 червня 2019 року по 31 березня 2023 року, що не заперечувалось і стороною позивача. Викладені обставини підтверджуються відомостями з АСВП, копією постанови державного виконавця про арешт коштів боржника, копією довідки-розрахунку.

Відповідно до інформації з АСВП судом встановлено, що Амур-Нижньодніпровським ВДВС у м. Дніпрі ПМУМЮ (м. Одеса) 18 жовтня 2016 року відкрито виконавче провадження №52761439, стягувачем за яким стягувачем є ОСОБА_5 , боржником ОСОБА_1 . Також 05 серпня 2020 року приватним виконавцем Юхименко О.Л. відкрито виконавче провадження, за яким стягувачем є АТ «ПУМБ», а боржником ОСОБА_1

24 квітня 2023 року позивач здійснив сплату на суму 1810 гривень (аліменти за квітень 2023 року), а 01 травня 2023 року на суму 1800 гривень (аліменти за травень 2023 року) в рамках виконавчого провадження №71330937, а 29 квітня 2023 року здійснив сплату суми 1059 гривень в рамках виконавчого провадження за ЄДРВП 34984472. Викладені обставини підтверджуються копіями платіжних інструкцій, фотокопією квитанції.

Згідно копії відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 11 квітня 2023 року позивач протягом другого та третього кварталів 2019 року, тобто і в період видачі судового наказу від 01 липня 2019 року про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання спільної дитини сторін, не має офіційного доходу (відсутня інформація про доході), а вже з четвертого кварталу 2019 року по третій квартал 2020 року позивач отримував постійний та сталий дохід у вигляді заробітної плати у ТОВ «ТСД». В подальшому з четвертого кварталу 2020 року по четвертий квартал 2022 року у позивачу знову відсутній офіційний дохід.

З копії довідки №2019 року про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, копії посвідчення та копії свідоцтва про народження позивач зареєстрований та мешкає за адресою АДРЕСА_1 разом із братом та матір`ю пенсіонеркою.

Судом також встановлено, що відповідач працює на посаді вихователя в КЗО «Ліцей Синергія», а розмір її заробітної плати за період з грудня 2022 року по травень 2023 року склав 79440,83 гривень, що підтверджується довідкою з місця роботи.

Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого №2825 спільна дитина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у період з 27 квітня 2021 року по 04 травня 2021 року перебувала у стаціонарі КНП «МБКЛМД Руднєва» ДМР з діагнозом ретенційні зуби.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд обґрунтовано виходив з того, що для застосування положень ст.192 СК України має значення не саме по собі формальне (номінальне) зменшення рівня доходу платника аліментів, а таке погіршення його майнового стану, яке не дозволяє останньому сплачувати аліменти в повному обсязі та одночасно забезпечувати собі належний рівень та умови життя, що, в свою чергу, зумовлює необхідність встановлення і доведення перед судом рівня видатків платника аліментів та оцінку їх у порівнянні з доходами. Тягар з доведення перед судом рівня своїх доходів та видатків, їх співвідношення, яке свідчить про незадовільний майновий стан платника аліментів, за змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства процесуальний закон покладає на позивача, чого останнім, як вбачається із вищевикладеного, здійснено не було. Окрім цього, обґрунтування заявленого позивачем факту погіршення його майнового стану обумовлюється в першу чергу відсутністю у нього офіційного працевлаштування та сталого і постійного заробітку (доходу), а згідно копії відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми отриманих доходів та утриманих податків позивач на момент видачі судового наказу від 01 липня 2019 року про стягнення аліментів на спільну дитину сторін не мав офіційного доходу, не був працевлаштований, як і на дату звернення до суду із даним позовом, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що майновий стан позивача погіршився після видачі зазначеного судового наказу порівняно із датою його видачі. Останнє, в свою чергу, свідчить і про відсутність передбачених законом підстав для застосування до спірних правовідносин сторін по справі положень ст.192 СК України, а отже і відсутність підстав для задоволення даного позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1ст. 181 СК України).

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тобто, зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

На підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів, позивач посилається на те, що у нього відсутнє офіційне працевлаштування та сталий і постійний заробіток (дохід), а також те, що він мешкає разом із матір`ю пенсійного віку, яка ніде не працює.

Встановивши, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а наведені позивачем в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог доводи, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що розмір стягуваних аліментів за рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України.

Доводи апелянта в скарзі про те, що він довів свої позовні вимоги, а саме факт погіршення свого матеріального становищам (наявність відкритих відносно нього трьох виконавчих проваджень, згідно яких про нього внесені в реєстр боржників; неможливістю офіційно працевлаштуватись через небажання працедавців мати в штаті раніш судиму особу; розмір щомісячного доходу менше ніж мінімальна заробітна плата встановлена на 2023 рік), - колегія суддів вважає необґрунтованими, безпідставними, та такими, що не впливають на законність рішення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказів того, що відповідач не в змозі сплачувати аліменти, останнім ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції надано не було.

Крім того, вказані доводи були предметом дослідження судом першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко