Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 2607/4562/12
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/13977/2023
Головуючий у суді першої інстанції А. М. Анохін
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
11 жовтня 2023 року місто Київ

Справа № 2607/4562/12

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Пасічник К. В.

учасники справи

заявник (боржник) ОСОБА_1

заінтересована особа (стягувач) Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»

заінтересована особа Приватний виконавець виконавчого округу

м. Києва Кошарський Олександр Володимирович

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 17 лютого 2023 року, постановлену у складі судді Анохіна А. М., в приміщенні Подільського районного суду м. Києва,

у с т а н о в и в :

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження його у праві виїзду за межі України, застосованого постановою Київського апеляційного суду від 09.06.2022 у справі № 2607/4562/12 за поданням приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Кошарського О. В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа.

В обгрунутвання заяви зазначено, що подання приватного виконавця виконавчого округу м.Київ Кошарського О. В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника було подане в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, відкритого постановою приватного виконавця від 11.10.2019, з примусового виконання виконавчого листа № 2607/4562/12, виданого Подільським районним судом м. Києва 29.05.2013 про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 127 993,11 грн. Постанова про відкриття виконавчого провадження була надіслана на поштову адресу ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 , однак боржник не проживає за вказаною адресою та офіційно не зареєстрований за нею. ОСОБА_1 зазначає, що не отримував та не міг отримувати жодної кореспонденції від приватного виконавця, що свідчить про його необізнаність про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1. Приватним виконавцем було підготовлено виклики від 11.10.2019 № НОМЕР_1/1949, від 30.01.2020 №60296750/412, від 03.11.2021 №60296750/8316. Вважає, що неявка до приватного виконавця на виклики не має на меті умислу їх невиконання, а є наслідком неотримання боржником вказаних викликів. Крім того, відсутність повідомлення про вручення поштового відправлення з особистим підписом або прізвищем боржника; факт того, що ОСОБА_1 на дату надіслання - 03.11.2021 та «вручення» вимоги - 27.11.2021 не був зареєстрований та, відповідно, не проживав за адресою, на яку було надіслано цю вимогу, твердження про те, що боржник особисто отримав вказану вимогу є безпідставним та необгрунтованим. Вказав, що він не знав про примусове виконання рішення Подільського районного суду м. Києва про стягнення з нього суми заборгованості, оскільки не був зареєстрований та, відповідно, не проживав за адресою, на яку надсилалися приватним виконавцем процесуальні документи, а тому виїзд боржника за кордон не пов`язаний з умисним ухиленням від виконання рішення суду. ОСОБА_1 також зазначив, що 22.05.2019 виїхав за межі України, а 27.05.2019 в`їхав на територію України, шо свідчить про те, що боржник не намагався виїхати за межі України з метою невиконання рішення суду. Крім того, сам факт здійснення боржником перетину державного кордону України не вважає беззаперечною підставою, що боржник має намір виїхати за межі території України.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обов`язків.

Вказані обставини, на думку боржника, свідчать про наявність підстав для скасування тимчасового обмеження його у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 17 лютого 2023 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нове судове рішення про задоволення заяви про скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, посилаючись на незаконність та необґрунтованість постановленої судом ухвали, порушення норм процесуального права, не встановлення судом обставин, що мають значення для вирішення питання про скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що відмовляючи у задоволенні заяви про скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції безпідставно посилався на невиконання боржником судового рішення та невжиття боржником заходів щодо погашення боргу. Судом не враховано, що у поданні приватного виконавця не зазначено було підстав та доказів того, що боржник має намір виїхати за межі України, а сам факт перетину боржником кордону не є беззаперечною підставою вважати, що боржник має намір виїхати за межі території України. Також приватним виконавцем не доведено факт ухилення боржника від виконання судового рішення. Судом не взято до уваги, що обмеження у праві виїзду боржника за межі України може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Також боржник вказав, що не був обізнаний про початок примусового виконання рішення суду про стягнення з нього заборгованості та не отримував від приватного виконавця будь - яких викликів. Про відкрите виконавче провадження боржник дізнався 27.10.2022 та вчиняє усі можливі від нього дії спрямовані на виконання судомого рішення, які пов`язані з пошуком коштів та влаштуванням на роботу.

У судовому засіданні апеляційного суду представик ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити з викладених підстав.

Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Кошарський О. В. та стягувач ТОВ «Вердикт Капітал» будучи належним чином повідомленими про час та дату розгляду справи, у судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилися, явку своїх представників не забезпечили, причини неявки суду не повідомили, будь - яких заяв чи клопотань до суду від вказаних осіб не надходило. Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Кошарський О. В. та ТОВ «Вердикт Капітал» не скористалися.

Суд апеляційної інстанції розцінив причини неявки приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кошарського О. В. та представника ТОВ «Вердикт Капітал» в судове засідання як неповажні та дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності вказаних осіб з урахуванням вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України. Їх неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення питання про скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України та не перешкоджає його розгляду.

Заслухавши пояснення представника заявника - ОСОБА_2, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Так, відмовляючи у задоволенні заяви про скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України суд першої інстанції дійшов висновку, що необхідність у застосуванні до нього обмеження у праві виїзду за межі України не відпала, боржник не виконує тривалий час рішення суду, що свідчить про його свідоме небажання виконувати судове рішення.

Суд апеляційної інстанції погоджується із таким висновком суду першої інстанції, оскільки він зроблений на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідає вимогам процесуального права, з огляду на таке.

Так, за змістом положень статті 55 Конституції Україникожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення ЄСПЛ від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії»).

Діяльність суду при здійсненні судочинства в цивільних справах відбувається у чіткій послідовності, визначеній нормами ЦПК України.

Із матеріалв справи вбачається, рішенням Подільського районного суду міста Києва від 24 січня 2013 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» прострочену заборгованість за кредитним договором в розмірі 127 993 грн. 11 коп., 1332 грн. 53 коп. нарахованих відсотків, 57 756 грн. 74 коп. прострочених відсотків, 748 грн. 33 коп. інфляційних втрат, 1291 грн. 64. коп. 3% річних та 6 673 грн. 46 коп. пені, а всього - 195 795 грн. 81 коп.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Кошарського О. В. від 11 жовтня 2019 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2607/4562/12, виданого Подільським районним судом м.Києва 29.05.2013.

Постановою Київського апеляційного суду від 09 червня 2022 року подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кошарського О. В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 задовольнено. Обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання рішення Подільського районного суду м.Києва від 24 січня 2013 року у справі № 2607/4562/12 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредекс Фінанс», яке змінило назву на ТОВ «Вердикт Капітал», заборгованості в розмірі 195 795 грн 81 коп (виконавче провадження № НОМЕР_1).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 частини 2 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконанням рішення суду завершується процес захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян.

Судові гарантії законності виконавчого провадження та захисту прав його учасників полягають у тому, що до юрисдикції суду віднесено вирішення низки питань, які мають значення для виконання рішень суду та інших юрисдикційних органів, зокрема, таким є питання про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Відповідно до пункту 19 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до частин 1, 3 статті 441 ЦПК України суд може застосувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Разом із цим, суд також наділений повноваженнями вирішити питання щодо скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника (частина 5 статі 441 ЦПК України).

При цьому слід зауважити, що стаття 441 ЦПК України не визначає умов (підстав), за наявності яких суд скасовує тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у разі зміни нею своєї поведінки по відношенню до виконання покладеного на неї рішенням суду обов`язку, зокрема, внесення платежів на погашення заборгованості, добросовісне виконання обов`язків боржника, які визначені Законом України «Про виконавче провадження», а також прийняття необхідних заходів для виконання рішення суду.

Таким чином, скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність натепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

Оскільки про наявність таких обставин, підстав та факторів, підтверджених належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, заявником не повідомлено, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про відсутність підстав для скасування обмежувальних заходів.

Під час перегляду справи апеляційним судом встановлено, що на час розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, рішення суду у справі про стягнення з ОСОБА_1 з 2013 року не виконано і обставини, що зумовили застосування обмеження у праві виїзду боржника за кордон, не змінилися, тому суд не встановив підстав для скасування такого обмеження.

Отже, колегія суддів вважає, що зміст заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України доводить не зміну обставин, що зумовили суд застосувати обмеження у праві виїзду боржника за кордон, а зводиться до незгоди заявника із постановою Київського апеляційного суду від 09.06.2022 по справі №2607/4562/12, якою тимчасово обмежено боржника у праві виїзду за межі України до виконання рішення Подільського районного суду від 24.01.2013, а також до необгрунтованості тверджень приватного виконавця. Тобто заявник фактично не погоджується саме з судовим рішення про обмеження його у праві виїзду за межі України.

У заяві про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржник не навів нових обставин, що виникли після встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України які б обґрунтовували наявність підстав для скасування цього тимчасового обмеження.

Загалом із змісту апеляційної скарги скарги вбачається, що вона є необґрунтованою. Правильне застосовування судом першої інстанції норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в скарзі заявника доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваної ухвали суду про відмову у задоволенні заяви про скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

При цьому, боржником не надано суду доказів, що невиконання рішення суду з 2013 року зумовлено об`єктивними та поважними причинами, а тому колегія суддів приходить до висновку, що обставини, які склалися, свідчать, що боржник свідомо ухиляється від виконання рішення суду, а також вчиняє дії, які роблять неможливим та ускладнюють його виконання, що є неприпустимим в силу вимог закону і порушують права стягувача на своєчасне виконання судового рішення і одержання стягнутих коштів від боржника.

ОСОБА_1 надав у розпорядження апеляційного суду довідку від 10.10.2023, видану ПП «АП «Укртранс» в тому, що він працює за сумісництвом на посаді водія автотранспортних засобів з 01.09.2023 і до цього часу. Доказів виконання чи часткового виконання рішення суду про стягнення заборгованості боржник суду не надав, не дивлячись на те, що він мав вже отримати заробітну плату, оскільки працює більше місяця.

За таких обставин суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що заявником не доведено наявність підстав для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, в зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди заявника з судовим рішенням про обмеження його у прави виїзду за межі України та переоцінки доказів у справі.

Отже, заявником не мотивовано та не доведено, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування ухвали Подільського районного суду м. Києва від 17 лютого 2023 року, оскільки суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення питання про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, ухвалив судове рішення з додержанням норм матерального та процесуального права, що відповідно є підставою для залишення апеляційної скарги заявника без задоволення, а ухвали суду від 17.02.2023 без змін.

Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Судові витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає його апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 17 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повна постанова складена 20 жовтня 2023 року.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна