Справа № 454/3314/22 Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л. Ю.
Провадження № 22-ц/811/1753/23 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

розглянувши у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Державного підприємства «Львіввугілля» на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 24 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львіввугілля» про відшкодування моральної шкоди завданої професійним захворюванням,

ВСТАНОВИЛА:

03.11.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ДП «Львіввугілля» на його користь 45 000 грн моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків, внаслідок отриманого професійного захворювання.

В обґрунтування позову покликається на те, що з 24.12.2007 до 04.02.2022 працював на різних посадах у ВП «Шахта «Великомостівська» ДП «Львіввугілля». 04.02.2022 був звільнений у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я. 01.04.2022 позивачу було вперше встановлено третю групу інвалідності, внаслідок професійного захворювання. Визначено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, а саме 45% втрати професійної працездатності. Через це, він неодноразово знаходився на стаціонарному та санітарно - курортному лікуванні. Вказує, що внаслідок отриманого професійного захворювання та трудового каліцтва, йому завдано великої моральної шкоди у вигляді фізичних та душевних страждань. Він не в змозі вести активний спосіб життя, займатись улюбленою справою, змушений звертатись за медичною допомогою та витрачати значні кошти на лікування. Постійний кашель викликає небажану увагу людей і він знаходиться у пригніченому та депресивному стані. Також професійне захворювання значною мірою вплинуло на життєві відносини, сімейні обставини, це викликає моральні переживання, почуття безвихідності і відсутності перспектив на майбутнє.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 24 травня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з Державного підприємства «Львіввугілля» на користь ОСОБА_1 45 000 (сорок п`ять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Державного підприємства «Львіввугілля» на користь держави 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржило Державне підприємство «Львіввугілля».

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що позивачем не надано жодних доказів, які б могли підтвердити факт завдання моральної шкоди, а документи, на які посилається позивач, а саме довідки МСЕК є документами, що підтверджують настання професійного захворювання і встановлення в зв`язку з цим стійкої втрати професійної працездатності і ніяким чином не можуть бути доказом заподіяння моральної шкоди. Не погоджуємося з думкою позивача та суду про те, що факт моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, на підставі висновку МСЕК, є доведеними. Разом з тим, слід звернути увагу на те, що заподіяння моральної шкоди в спірних правовідносинах не є матеріально-правовою презумпцією. В даному випадку має доводитися, як факт такої шкоди, так і її розмір. Вказує, що будь-які докази в матеріалах справи про інтенсивність та довготривалість моральних страждань, тривалість лікування, внаслідок професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих відносинах після встановлення МСЕК інвалідності з якою позивач пов`язує момент настання моральної шкоди до звернення з позовною заявою до суду відсутні.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ВП «Шахта «Великомостівська» ДП «Львіввугілля» з 24.12.2007 до 04.02.2022 та працював на різних посадах, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Згідно довідки МОЗ МСЕК, серія 12 ААВ №609266 від 01.04.2022 позивачу встановлено третю групу інвалідності

Згідно довідки МОЗ МСЕК, серія 10 ААА №258342 від 01.04.2022 позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 45%.

У зв`язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці позивач був змушений періодично звертатися за медичною допомогою, що підтверджується довідками, повідомленнями, копіями та витягами з медичної карти амбулаторного хворого.

Відповідно до абз. 4 ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ч. 2 ст. 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний відповідно до законодавства відшкодувати працівникові шкоду, заподіяну йому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків (ст. 173 КЗпП України).

Згідно статті 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 4 Закону України «Про охорону праці» визначено, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до роз`яснень, які містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п.3) і розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин (зокрема, стану здоров`я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану п.9).

Частиною 1 статті 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Як зазначено у п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України (435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

Абзацом 2 пункту 5 Рішення передбачено, що втрата потерпілим професійної працездатності завжди пов`язана з неможливістю виконувати роботу за своєю професією (фахом), про що зазначається у висновку медичного органу, який видається потерпілому відповідно до вимог частини третьої статті 34 Закону (1105-14).

Суд дійшов правильного висновку про те, що права ОСОБА_1 на безпечні умови праці було порушено, у зв`язку із чим він отримав професійне захворювання та вказані обставини призвели до втрати ним нормальних життєвих зв`язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Щодо доводів відповідача, що вини відповідача в заподіянні моральної шкоди немає, то такі є необґрунтованими, оскільки позивач зазнав моральної шкоди внаслідок отримання значного ушкодження здоров`я під час виконання трудових обов`язків на ВП «Шахта «Великомостівська» ДП «Львіввугілля».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт спричинення ОСОБА_1 моральної шкоди підтверджується наявними у справі копіями медичних документів, а саме довідки МОЗ МСЕК, серія 10 ААА №258342 від 01.04.2022, в якій встановлено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 45%.

Зазначене свідчать про доведення факту спричинення позивачеві відповідачем моральної шкоди під час виконання трудових обов`язків, що потягло за собою втрату професійної працездатності.

З врахуванням глибини завданих моральних страждань, вимог розумності і справедливості, судом першої інстанції вірно встановлено розмір відшкодування моральної шкоди в розмірі 45 000 гривень.

Таким чином, ОСОБА_1 довів належними та допустимими доказами, що під час виконання ним трудових обов`язків він зазнав ушкодження здоров`я, у результаті чого йому завдано моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню державним підприємством «Львіввугілля».

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державне підприємство «Львіввугілля» залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 24 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено: 19.10.2023

Головуючий

Судді