Справа № 724/419/23
Провадження № 2/724/193/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2023 року Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Єфтеньєва О.Г.,

за участі секретаря судового засідання: Банарюк К.Б.,

за участі сторін:

представника позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в місті Хотин Чернівецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення безпідставно збережених коштів, -

В С Т А Н О В И В:

До Хотинського районного суду Чернівецької області надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення безпідставно збережених коштів.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що він є власником земельної ділянки, площею 0,9215 га кадастровий № :03:003:0021 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Рукшинської сільської ради, Дністровського району, Чернівецької області.

У 2007 році до нього звернуся житель с.Рукшин, Дністровського району, Чернівецької області ОСОБА_4 з проханням надати йому у користування вказану земельну ділянку з метою вирощування сільськогосподарської продукції. Позивач погодився передати йому у користування земельну ділянку при умові сплати ним орендної плати, яка б його задовольняла, на що відповідач запевнив, що буде сплачувати щорічно, як всі орендатори, що користуються землями територіальної громади села Рукшин.

Позивач дозволив відповідачу користуватись земельною ділянкою та запропонував найближчим часом укласти договір оренди землі.

Так, літом 2007 року позивач передав відповідачу оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧВ №063510.

Таким чином, з 2007 року позивач земельну ділянку самостійно не використовував, будь- яких договорів з цього приводу не укладав та не підписував, актів приймання-передачі земельних ділянок в оренду також не складав та не підписував. Довіреностей на складання зазначених документів не надавав.

Оскільки, відповідач з позивачем не укладали договір оренди земельної ділянки, а тому обраний спосіб захисту позивачем щодо усунення перешкод у користуванні належною позивачу земельною ділянкою, шляхом повернення її із незаконного володіння відповідача є належним способом захисту.

Крім цього, позивач вказує, що відповідач безпідставно користувався належною позивачу земельною ділянкою, яку використовував з підприємницькою метою та не сплачував жодної платні за користування цією земельною ділянкою.

Тому, предметом даного спору є також сума, нарахована, як доходи, отримані або які можна було б отримати від безпідставно набутого майна.

Так, позивачем замовлено витяг № НВ-023 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 0,9215 га кадастровий № :03:003:0021, що становить 38969, 47 гривень.

Орендна плата не може бути нижчою мінімального розміру орендної плати - не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю). Сторони не обмежені встановленням виключно мінімального рівня орендної плати у договорі. За домовленістю між сторонами може бути встановлений будь-який розмір орендної плати, але не нижче мінімального.

Таким чином, у разі укладення договору оренди з відповідачем, орендна плата не могла бути нижчою за 3% визначеної нормативної грошової оцінки, що становить 38969, 47 гри. X 3%= 1 169 гривень.

Тоді, слід рахувати, що відповідач повинен сплачувати орендну плату починаючи з 2008 року по 2022 рік включно, що становить 15 років.

Входячи з викладеного загальна сума несплаченої відповідачем плати за користування земельною ділянкою, яка становить: 1 169 грн. X 15 років = 17535 гривень.

Враховуючи вище викладене позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні належною йому земельною ділянкою площею 0,9215 га кадастровий № :03:003:0021 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, шляхом повернення даної земельної ділянки в натурі із незаконного володіння та користування ОСОБА_4 , жителя села Рукшин Дністровського району Чернівецької області. Стягнути з ОСОБА_4 , жителя села Рукшин Дністровського району Чернівецької області на користь позивача безпідставно збережені кошти в розмірі 17535 гривень. Стягнути з відповідача суму судових витрат.

02.08.2023 до суду від представника відповідача ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення, в обґрунтування яких він зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення безпідставно збережених коштів є необґрунтованими та не підлягають до задоволення виходячи із наступного.

Щодо усунення перешкод позивачу у користуванні належною йому земельною ділянкою, шляхом повернення даної земельної ділянки в натурі із незаконного володіння:

Так, позивач ОСОБА_3 у 2003 року зробив заповіт, у відповідності до якого на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: земельну ділянку (пай) сертифікат ЧВ № 0015807, який буде належати йому на день його смерті і на що він матиме законне право заповідає у повну власність ОСОБА_4 , що проживає у с. Рукшин, Хотинського району, Чернівецької області.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем ОСОБА_3 не надано жодних належних, достовірних та достатніх доказів того, що відповідач ОСОБА_4 хоча б коли- небуть чинив перешкоди в користуванні вказаною земельною ділянкою, а також не доведено, що позивач ОСОБА_3 чи його представник вчиняли буд-які дії, направлені на усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відповідачем ОСОБА_4 в позасудовому порядку. Незрозумілим є посилання позивача у заявленій позовній заяві на те, що факт нібито незаконного володіння та користування відповідачем ОСОБА_4 вказаною земельною ділянкою є довідки Рукшинської сільської ради. Адже із вказаних довідок вбачається лише те, що земельним паєм користується та сплачує земельний податок протягом декількох років відповідач ОСОБА_4 , окрім того, із довідки підтверджується, що починаючи із 04.01.2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договір оренди вказаної земельної ділянки не укладався.

Вищевказані довідки жодним чином не підтверджують факт вчинення перешкод позивачу в користуванні належною йому земельною ділянкою.

Представник відповідача вказує, що так, дійсно на прохання позивача, відповідач ОСОБА_4 протягом двох останніх років сплачував за нього земельний податок, враховуючи його вік, а також відповідач, маючи власну техніку, допомагав власнику земельної ділянки її обробляти, однак жодної пропозиції щодо оренди вказаної земельної ділянки від позивача не надходило.

На підтвердження факту вчинення перешкод у користуванні земельною ділянкою повинні бути надані суду первинні (прямі або непрямі) докази, які відтворюють ланцюжок неправомірних дій відповідача (триваючого порушення, що є підставою подачі негаторного позову), і як наслідок порушення права власника земельної ділянки на користування земельною ділянкою.

А потім, як наслідок в порядку захисту свого порушеного права на користування - звернення до правоохоронних органів, органів місцевого самоврядування, органів державної влади, фіксування протиправних дій за допомогою фото або відеозйомки (речові докази).

Усі ці дії в сукупності є необхідними для встановлення об`єктивної істини у справі, і як наслідок підтвердження обставин, викладених у позовній заяві.

Отже, в зазначеній категорії справ суттєвим питанням, що підлягає встановленню та дослідженню в судовому порядку є те, чи позивач довів належними та допустимими доказами порушення його прав як власника земельної ділянки.

Жодних зауважень до відповідача ОСОБА_4 щодо чинення перешкод у користуванні належною позивачу земельною ділянкою не надходило. Більше того, укладення заповіту було саме пропозицією позивача, який бажав у подальшому передати землю відповідачу у спадок.

При цьому, наприкінці 2022 року до відповідача звернувся ОСОБА_5 , який є родичем позивачу та почав вимагати значні грошові кошти в розмірі 4000 доларів США, нібито за земельну ділянку, яку відповідачу заповів ОСОБА_3 , мотивуючи це тим, саме він вже розпоряджається даною земельною ділянкою. Однак, відповідач вказав в нього немає таких коштів, й він лише декілька років допомагав позивачу обробляти його земельну ділянку, яку він планував у замін залишити йому у спадок, ОСОБА_6 вказав, що якщо він не погодиться сплатити такі кошти, то він забере собі дану земельну ділянку, так як позивач вже склав повний заповіт на його ім`я.

З огляду на наведене, позивачем ОСОБА_3 належним чином не доведено обставини чинення перешкод відповідачем ОСОБА_4 , які мають значення для справи та на які він посилається, як на підставу своїх вимог, тому в задоволенні позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою слід відмовити в повному обсязі.

Щодо стягнення із відповідача на користь позивача безпідставно збережені кошти в розмірі 17535 грн.

Позивач зазначає, що вказану та належну йому земельну ділянку в оренду відповідачу ОСОБА_4 не передавав, жодний договір оренди із відповідачем не укладався.

Долучені до позовної заяви докази не є належними та достатніми на підтвердження тієї обставини, що відповідач використовував належну позивачу земельну ділянку починаючи саме з 2007 року. При цьому, долученими до позовної заяви доказами не підтверджуються посилання позивача ОСОБА_3 , зазначені у позовній заяві, щодо фактичного користування земельною ділянкою відповідачем ОСОБА_4 , який без достатньої правової підстави за рахунок позивача, як власника цієї ділянки, зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею. Будь-яких належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що відповідач ОСОБА_4 із 2007 року до 2023 року дійсно користувався спірною земельною ділянкою, позивачем ОСОБА_3 не надано, не підтверджується.

За таких умов, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно збережених коштів у вигляді несплаченої орендної плати не вбачається, тому й у задоволенні вказаної позовної вимоги на нашу думку слід відмовити.

Враховуючи вище викладене представник відповідача ОСОБА_2 , просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення безпідставно збережених коштів у повному обсязі. Стягнути із позивача ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_4 витрати на правову допомогу.

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 23.03.2023 року суддею Кацаренко І.О., відкрито провадження у справі.

Згідно розпорядження Хотинського районного суду Чернівецької області від 15.05.2023 року справу № 724/419/23 було призначено до повторного автоматизованого розподілу судових справ у зв`язку із смертю судді Кацаренко І.О.

Так, відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 15.05.2023 року вказану справу передано на розгляд судді Єфтеньєву О.Г.

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 17.05.2023 року справу прийнято до провадження судді Єфтеньєва О.Г., та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження.

Позивач ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явився, його представник ОСОБА_1 , в судовому засіданні посилаючись на наведені доводи в позовній заяві просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 , в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання в якому просить суд слухати справу у його відсутності за участі його адвоката, сам з`явитися в судове засіданні немає змоги, оскільки здійсню догляд за дітьми, які є інвалідами І групи. Його представник ОСОБА_2 , в судовому засіданні посилаючись на наведені доводи у відзивні на позовну заяву просив суд відмовити у задоволені позовних вимог. Зазначив, що ОСОБА_4 , тільки допомагав користуватися земельною ділянкою (обробляти) земельну ділянку. Вказав, що докази понесених судових витрат будуть подані суду у порядку ч.8 ст.141 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Так судом встановлено, що земельна ділянка кадастровим номером :03:003:0021, площею 0.9215 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва перебуває у приватній власності ОСОБА_3 , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Згідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЧВ № 053510 ОСОБА_3 на підставі розпорядження № 527-р від 26.12.2003 року Хотинської районної державної адміністрації є власником земельної ділянки площею 0,92 га, яка розташована на території Чепоніської сільської ради, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Кадастровий номер :03:003:0021.

Листом Рукшинської сільської ради від 17.01.2023 року № 3 повідомляється, що власником земельної ділянки кадастровий номер :03:003:0021 є ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_4 , сплачував земельний податок з земельної ділянки з кадастровим номером :03:003:0021 за останні декілька років. На земельній ділянці посаженний сад. Відомостей щодо укладання договору оренди між ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , немає.

Відповідно до довідки від 16.01.2023 року № 15 ОСОБА_4 , на даний час користується земельною ділянкою кадастровий номер :03:003:0021 та сплачує за її користування земельний податок.

Як вбачається з заповіту від 22.10.2003 року зареєстрованого в реєстрі за № 57 ОСОБА_3 , на випадок смерті заповів земельну частку (пай) сертифікат серія ЧВ № 0015807 у власність ОСОБА_4 .

Щодо усунення перешкод в користуванні належною земельною ділянкою шляхом повернення її в натурі із незаконного володіння та користування.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Згідно частини третьої цієї статті відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відносини щодо оренди землі, зокрема визначення, процедура укладення, вимоги до форми та змісту, підстави та порядок припинення договору оренди землі, урегульовано у спеціальному законі, яким є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

У ст. 6 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Стаття 152 Земельного кодексу України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:

- є набуття або збереження майна (означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння;

- мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою;

- обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України).

Отже, судом встановлено, що між сторонами не укладено жодних договорів по користуванню земельною ділянкою, площею 0,9215 га кадастровий № :03:003:0021 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Рукшинської сільської ради, Дністровського району, Чернівецької області.

Факт користування відповідачем земельною ділянкою підтверджується довідкою від 16.01.2023 року № 15 в якій зазначається, що ОСОБА_4 , на даний час користується земельною ділянкою кадастровий номер :03:003:0021 та сплачує за її користування земельний податок.

Позивач звертаючись до суду вказує позовну вимогу про усунення перешкоди в користуванні належною йому земельною ділянкою площею 0,9215 га кадастровий № :03:003:0021 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, шляхом повернення даної земельної ділянки в натурі із незаконного володіння та користування ОСОБА_4 , жителя села Рукшин Дністровського району Чернівецької області та зазначає, що оскільки, відповідач з позивачем не укладали договір оренди земельної ділянки, а тому обраний спосіб захисту позивачем щодо усунення перешкод у користуванні належною позивачу земельною ділянкою, шляхом повернення її із незаконного володіння відповідача є належним способом захисту.

Суд вирішуючи зазначену позовну вимогу бере до уваги позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладене у постанові від 23 листопада 2021 року № 359/3373/16-ц в які зазначено, що: «70. Відповідно до принципу реєстраційного підтвердження володіння нерухомим майном його фізичне зайняття особою, за якою не зареєстроване право власності на таке майно, не позбавляє власника фактичного володіння, але створює перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. У таких випадках підлягає застосуванню стаття 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (негаторний позов).

71. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що вона вже викладала подібні за змістом висновки у своїй постанові від 16 червня 2020 року у справі N 145/2047/16-ц (провадження N 14-499цс19). У пункті 7.27 цієї постанови зазначено: "Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок". Водночас використання у першому реченні слів " (тимчасовим володільцем)" може справляти хибне враження, ніби зайняття земельної ділянки може означати заволодіння (хоч би і тимчасове) цією ділянкою порушником, за яким не зареєстроване право власності, що не відповідало би принципу реєстраційного посвідчення володіння; тому зазначені слова є зайвими. Крім того, за змістом статті 391 ЦК України негаторний позов застосовується для захисту від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, а не права володіння (яке належить власнику незалежно від вчинених щодо нього порушень); тому слово "права" у першому реченні є зайвим. З метою більш чіткого і ясного викладення своєї правової позиції Велика Палата Верховного Суду відступає від наведеного висновку шляхом уточнення, виклавши його перше речення так: зайняття земельних ділянок, зокрема фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цими ділянками.».

Згідно ч. 4.ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, фактично право власності на земельну ділянку зареєстроване за позивачем ОСОБА_3 , що підтверджується доказами у матеріалах справи, доказів, що відповідач зареєстрував за собою право власності на земельну ділянку площею 0,9215 га кадастровий № :03:003:0021 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Рукшинської сільської ради, Дністровського району, Чернівецької області суду не надано, проте матеріалами справи підтверджується, що відповідач користується спірною земельною ділянкою позивача без укладання будь яких договорів.

Таким чином позовна вимога про усунення перешкод в користуванні належною земельною ділянкою шляхом повернення її в натурі із незаконного володіння та користування відповідача підлягає частковому задоволенню, а саме усунути ОСОБА_3 перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою площею 0,9215 га кадастровий номер :03:003:0021, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, шляхом повернення земельної ділянки площею 0,9215 га кадастровий номер :03:003:0021, ОСОБА_4 .

З приводу стягнення безпідставно збережених коштів.

Згідно зі статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України) збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом указаних приписів ЦК України та ЗК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Згідно ч. 1ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату.

Судом встановлено, що відповідач користується земельною ділянкою без правовстановлюючих документів. Відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18), від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 (провадження №12-161гс19).

Згідно ч. 4.ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Сплата відповідачем земельного податку не звільняє його від сплати коштів за фактичне користування земельною ділянкою.

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України у вказаній редакції). З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності". Оскільки відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдино можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Саме така правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 02.06.2020 у справі № 922/2417/19.

Щодо визначення розміру коштів, які підлягають стягненню з відповідача, то суд зазначає, що предметом спору у цій справі є стягнення не орендної плати за користування земельною ділянкою, а суми, яка відповідає її еквіваленту, і яку відповідач має сплатити за фактичне користування земельною ділянкою. Тобто фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Однак позивач не надав суду належним та достатніх доказів для встановлення факту з якого саме часу відповідач користується земельною ділянкою, матеріали справи зазначених доказів не містять.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином позовна вимога про стягнення безпідставно збережених коштів з відповідача не підлягає задоволенню.

Враховуючи вище викидане суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів вважає, що позов слід задовольнити частково, а саме усунути ОСОБА_3 перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою площею 0,9215 га кадастровий номер :03:003:0021, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, шляхом повернення земельної ділянки площею 0,9215 га кадастровий номер :03:003:0021, ОСОБА_4 . В іншій частині позовних вимог відмовити.

Щодо судових витрат.

Представник відповідача в судовому засіданні вказав, що докази понесених судових витрат будуть надані у порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи заяву представника відповідача в судовому засіданні суд в рішенні не вирішує питання щодо судових витрат.

На підставі наведеного та керуючись ст. 6, 13, ЗУ «Про оренду землі», ст.93, 152, 206 ЗК України, ст. 11,15,16,378,391,792,1212 ЦК України, ст. 13,14,15,76-89,141,260,265,354 ЦПК України суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення безпідставно збережених коштів задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою площею 0,9215 га кадастровий номер :03:003:0021, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, шляхом повернення земельної ділянки площею 0,9215 га кадастровий номер :03:003:0021, ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 18.10.2023 року.

Суддя: Олександр Георгійович ЄФТЕНЬЄВ