Справа № 303/7417/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Варваринець Н.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (представник - адвокат Рижиков Віталій Геннадійович) до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Кольчинської селищної ради про залишення дитини на вихованні батька, надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Кольчинської селищної ради про залишення дитини на вихованні батька, надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини, вказуючи, що він та відповідачка 04.09.2020 уклали шлюб, який розірвано рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області 27.05.2019. Після розірвання шлюбу малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено на вихованні матері ОСОБА_2 . Відповідачка самоусунулася від виконання батьківських обов`язків і на початку 2022 року виїхала за кордон. Малолітня ОСОБА_3 знаходить на його вихованні та утриманні. Просив малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити на вихованні батька ОСОБА_1 , надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 без письмової згоди мами ОСОБА_2 .

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.08.2023 відкрито провадження по справі, залучено до участі по справі в якості третьої особи Виконавчий комітет Кольчинської селищної ради.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив суду, що у лютому-березні 2019 році вони з відповідачкою припинили спільне проживання. Після припинення спільного проживання подружжя дитина залишилась проживати з мамою. У січня 2022 року дитина виявила бажання проживати разом з ним, тому він поїхав та забрав дитину та її речі до себе, проти чого відповідачка не заперечувала. З того часу дитина весь час проживає разом з ним.

Представник позивача - адвокат Рижиков В.Г. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав і пояснив суду, що мама дитини самоусунулась від виховання доньки. Батько бажає, щоби місце проживання дитини було зареєстроване разом з ним, але для цього необхідно дозвіл матері, яка проживає за кордоном і не може його надати. Також з приводу реєстрації місця проживання дитини позивач звертався в ЦНАП, але в усній формі йому відмовлено і роз`яснено, що така реєстрація може бути здійснена тільки за рішенням суду або з дозволу обох батьків.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним.

Представник Виконавчого комітету Кольчинської селищної ради у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

У зв`язку з неявкою відповідача у судове засідання справа розглянута у заочному порядку, проти чого позивач не заперечував.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Із копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 12.10.2011 вбачається, що позивач та відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.05.2019 шлюб, зареєстрований між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , 04 вересня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Мукачеву Мукачівського міськрайонного управління юстиції, Закарпатської області, актовий запис №352 розірвано. Після розірвання шлюбу малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишено на вихованні матері ОСОБА_2 .

З копії витягу з реєстру територіальної громади №2023/005701020 від 27.07.2023 вбачається, що місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.15 та ч.1 ст.16 ЦК України).

Тлумачення п. 1 ч.2 ст.16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою.

Отже, цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати, чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у таких правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

У позовній заяві ОСОБА_1 посилаючись на ст. ст. 160, 161 СК України просив залишити малолітню доньку на його вихованні та надати дозвіл на реєстрацію її місця проживання без згоди матері.

У судовому засіданні встановлено, що на даний час малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із позивачем.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом вищевказаних правових норм суд може визначити місце проживання дітей з одним із батьків у разі спору між ними щодо цього питання.

Статтею 150 СК України передбачено, що кожен із батьків зобов`язаний виховувати дитину.

За змістом частини першої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Стаття 159 СК України регулює питання участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї. Це спір про участь одного з батьків у вихованні дитини.

Отже, з аналізу зазначених правових норм слідує, що поняття місце проживання дитини та її виховання не є тотожними. За таких обставин, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Проте, позивачем та його представником не наведено суду обставин та не надано жодних доказів, які б свідчили про здійснення перешкод позивачу у вихованні малолітньої ОСОБА_3 .

Водночас зі змісту позовної заяви та пояснень позивача в судовому засіданні встановлено, що позивач бажає визначити місце проживання дитини, але така вимога ОСОБА_1 не заявлялась.

Процесуальний закон говорить, що спосіб захисту має бути ефективним. Ефективним способом захисту належить вважати такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект для відновлення порушених прав, свобод та інтересів настільки, наскільки це можливо.

Яким чином залишення дитини на вихованні в батька, якщо дитина і так проживає у батька, ефективно відновить порушені права, свободи та інтереси позивача, останній не вказав, і вході судового розгляду цього не встановлено.

Відповідно до діючого законодавства суд може встановити спосіб захисту, не передбачений ні договором, ні законом, якщо він ефективний. Але суд не може зробити це з власної ініціативи, а тільки в тому випадку якщо про це просить позивач. Це відповідає принципу диспозитивності. Для того щоб визначити, чи запропонований спосіб захисту є ефективним, необхідно керуватися принципом: одне право один спір, один позов. Тобто ефективним є той спосіб захисту, який повністю відновлює порушене право, і позивачеві не потрібно буде ініціювати додаткових спорів.

У постанові ВП ВС від 26 січня 2021 року у справі N 522/1528/15ц перелічено умови, необхідні для висновку про дотримання чи недотримання принципу процесуальної економії.

Так, ефективність позовної вимоги про визнання відсутності права чи про визнання права припиненим має оцінюватися з огляду на обставини справи залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду.

Проте є очевидним, що вимога позивача про залишення дитини на вихованні батька не відповідає цим принципам.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 06 квітня 2021 р. у справі N 910/10011/19 (провадження N 12-84гс20), обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

Щодо позовної вимоги про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини разом з батьком, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Згідно з ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження начального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно абзацу другого пункту 2.3 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.11.2012 N 1077, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 за N 2109/22421, при проживанні батьків за різними адресами для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним з батьків надається письмова згода другого з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним.

Відповідно до частини першої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Таким чином, вимога про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини є похідною від визначення місця проживання дитини.

Стаття 19 СК України передбачає, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З висновку органу опіки та піклування Кольчинської селищної ради №02-9-6/1170 від 12.09.2023 вбачається, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Кольчинської селищної ради було заслухано обох батьків. ОСОБА_1 повідомив, що дочка проживає разом з ним з січня 2022 року. З того часу з мамою вона бачилася лише кілька разів, оскільки ОСОБА_2 проживає за кордоном. ОСОБА_2 на комісію з`явитися не змогла. У телефонній розмові вона підтвердила членам комісії, що з початку 2022 року вона працює та проживає за кордоном. Також вона повідомила, що не забрала дочку з собою, оскільки вона виявила бажання проживати з батьком. Але вона проти встановлення місця проживання з батьком. Зі згоди батька було заслухано думку дитини ОСОБА_3 , яка сказала що хоче проживати разом з батьком.

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами існує невирішений спір щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому вимогу про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини, яка є похідною від визначення місця проживання дитини суд вважає передчасною та безпідставною.

За таких обставин підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Керуючись ст. ст. 141, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст 157, 160, 161 СК України, ЗУ «Про охорону дитинства», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ), третя особа Виконавчий комітет Кольчинської селищної ради (ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 44309893, яке знаходиться за адресою: вул. Корятовича,13, смт. Кольчино, Мукачівський район, Закарпатська область) про залишення дитини на вихованні батька, надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя