ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1616/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/4849/23 Категорія: 304090000 Романенко В.А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Гончар Н.І., Фетісової Т.Л., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 серпня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У травні 2023 року АТ «Універсал банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 02.03.2018 року між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 підписано анкету-заяву до договору про надання банківських послуг.

На підставі укладеного договору відповідачу надано кредит у розмірі 70000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 , з можливістю його коригування, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,2% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (38,4% річних), зі сплатою збільшених відсотків за користування кредитом понад встановлені строки у розмірі 6,4% на місяць на суму простроченої заборгованості за кредитом (76,8% річних).

Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі.

У зв`язку із порушенням умов договору у ОСОБА_1 , станом на 15.02.2023 року, виникла заборгованість в розмірі 98440,42 грн., яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (за тілом кредиту) 98440,42 грн., заборгованість за пенею - 0,00 грн.; заборгованість за порушення грошового зобов`язання 0,00 грн.

На підставі викладеного АТ «Універсал Банк» просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 98440,42 грн., суму сплаченого судового збору в розмірі 2684,00 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 серпня 2023 року позов АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за договором про надання банківських послуг від 02.03.2018 року у розмірі 8936,78 грн., витрати на оплату судового збору у розмірі 243,66 грн., всього 59061,84 грн.

В іншій частині - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що з розрахунку заборгованості за договором б/н від 02.03.2018, укладеного між Універсал Банк та клієнтом ОСОБА_1 , установлено, що загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) становить 98440,42 грн. Проте суд не повністю погодився з правильністю суми заборгованості за тілом, оскільки в цю суму банком було враховано 10627,40 грн. нарахованих відсотків на залишок поточної заборгованості за кредитом та 17122,02 грн. простроченої заборгованості за тілом кредиту.

Крім того за період з 06.01.2021 по 20.02.2022 ОСОБА_1 була погашена сума заборгованості за наданим кредитом в розмірі 61754,22 грн.

Таким чином, заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Універсал Банк» становить 8936,78 грн. (98440,42 грн. - 10627,40 грн. - 17122,02 грн. 61754,22 грн.), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду АТ «Універсал Банк» подало апеляційну скаргу в якій вказало, що рішення є незаконним, необґрунтованим, ухваленим при неповному з`ясуванні усіх обставин справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а також винесеним з порушенням норм процесуального права та з недотриманням норм матеріального права. Просило його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що ухвалюючи оскаржуване рішення, судом першої інстанції не було досліджено механізму отримання банківських послуг проекту monobank, а також процедуру ознайомлення споживача з Умовами, правилами обслуговування рахунків фізичних осіб, тарифами, таблицею розрахунку вартості кредиту, паспортом споживчого кредиту.

Вважає, що посилання суду першої інстанції на недоведеність з боку банку, що саме ці Умови та правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними є безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на приписах Закону України «Про електронну комерцію».

Вказує, що доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, боржником не надано.

Звернуто увагу, що правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 не можуть бути застосовані в межах цієї справи, з огляду на відсутність подібності правовідносин.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що відповідно анкети-заяви ОСОБА_1 виявила бажання відкрити поточний рахунок у гривні на своє ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку, відповідно до умов Договору та наведених нижче умов.

У п. 2 анкети-заяви зазначено, що ОСОБА_1 погоджується з тим, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг.

Підписанням цього договору остання підтверджує, що вона ознайомлена з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, отримала їх примірники у мобільному додатку, вони їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Також ОСОБА_1 погоджується з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту (п. 3 анкети-заяви).

В анкеті-заяві позичальника від 02.03.2018 року процентна ставка не зазначена.

До кредитного договору Банком долучено Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank, роздруківка щодо чорної картки monobank, Паспорт споживчого кредиту Чорної картки monobank.

З довідки АТ Універсал Банк про наявність рахунку від 27.07.2023 вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 було відкрито рахунок № НОМЕР_1 (чорна картка), зі строком дії останнього - до 06/24 (а.с. 118).

Відповідно до руху коштів по картці від 27.07.2023 вбачається, що відповідач ОСОБА_1 користувалася кредитною (платіжною) карткою, а саме: розраховувалася в магазинах, поповнювала картку, знімала готівку в банкоматі, здійснювала переказ грошових коштів на інші карткові рахунки, тим самим підтверджувала свою згоду на умови банку щодо встановленого кредитного ліміту (а.с. 94-117).

Звертаючись до суду з даним позовом, Банк на підтвердження наявності заборгованості відповідача та її розміру подав до суду також розрахунок заборгованості ОСОБА_1 станом на 15.02.2023 за договором від 02.03.2018, укладеним між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 . Заборгованість відповідача за Договором станом 15.02.2023 становить 98 440,42 грн., у тому числі: 98 440,42 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), Виписку про рух коштів по картці ОСОБА_1 за період: 03.03.2018-27.01.2023.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частини першої статті 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частини перша та друга статті 207 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору).

Публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина першій статті 634 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що

«у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що:

«в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Встановивши, що анкета-заява від 18 березня 2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.

Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19)».

Установлено, що в анкеті-заяві від 02.03.2018 року ОСОБА_1 просить відкрити поточний рахунок № НОМЕР_2 та встановити кредитний ліміт згідно додатку до анкети-заяви, а строки здійснення періодичних платежів не встановлені, процентна ставка не зазначена, крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення комісії та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (а. с. 12).

Банком вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах,установлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, не пред`явлено.

У позовній заяві банку міститься лише вимога про стягнення з відповідача тіла кредиту у розмірі 98440,42 грн.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Отже, виписка по картковому рахунку у сукупності з іншими доказами є підтвердженням чи користувався відповідач кредитними коштами (чи отримував готівку у банкоматі та відділенні банку, чи купував товари та чи перерахував кошти на інші рахунки), якщо користувався, то в якому розмірі, чи здійснював повернення кредитних коштів позивачу, якщо здійснював, то в якому розмірі, та чи не перевищує сума повернутих відповідачем кредитних коштів суму отриманого ним кредиту.

Дослідивши надану банком виписку, колегія суддів вважає встановленим той факт, що відповідач активно користувалася наданими банком коштами, а саме купувала товари, оплачувала послуги та періодично здійснювала поповнення картки.

Водночас, у даній виписці міститься інформація про списання банком відсотків, які, як було зазначено вище судом, не обумовлювалося сторонами договірних відносин у підписаній анкеті-заяві від 02.03.2018 року.

Таким чином, оскільки в анкеті-заяві від 02.03.2018 року строки здійснення періодичних платежів за кредитом не встановлені, колегія суддів вважає неправомірним та безпідставним списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування кредитом, а тому такі кошти підлягають зарахуванню на погашення тіла кредиту.

Отже, здійснивши підрахунок з наданої виписки про рух коштів, колегія суддів врахувала, що сума витрат за період склала 314 071,65 грн., сума зарахувань за період склала 215 631,23 грн., при цьому банком зараховано 68 835,76 грн. як сплата відсотків, які сторонами узгодженні не були. Тому розмір боргу складає 29 604,66 грн.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що саме вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь банку, оскільки даний розрахунок проведений з первинних банківських документів, що є належним доказом у спірних правовідносинах, а тому судове рішення підлягає зміні.

Отже, фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Універсал Банк» не повернуті, та враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України, дане свідчить про порушення прав кредитора.

Як того вимагають приписи частини 4 статті 263 ЦПК України, колегією суддів застосовано правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17.

Також вказані висновки суду відповідають правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі №697/302/10, в якій розглянуто вимоги АТ «Універсал Банк», щодо надання послуг monobank.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції зміні в частині розміру заборгованості.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з тим, що позов банку задоволено на 30,07 %, то з відповідача на користь АТ «Універсал Банк» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 2017,94 грн.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 серпня 2023 року змінити, збільшивши розмір заборгованості за договором про надання банківських послуг від 02.03.2018 року з 8936,78 грн. до 29604,66 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» судові витрати у розмірі 2017, 94 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді