Номер провадження: 22-ц/813/2692/23
Справа № 523/5211/21
Головуючий у першій інстанції Дяченко В. Г.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Комлевої О.С., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Виходець А.В.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

відповідача неповнолітньої ОСОБА_5 в особі законного представника ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 ,

відповідача неповнолітнього ОСОБА_6 в особі законного представника ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 ,

від відповідача ОСОБА_7 не з`явились,

від органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради не з`явились,

переглянувши справу №523/5211/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 в особі законного представника, ОСОБА_6 в особі законного представника, за участю органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2021 року у складі судді Дяченка В.Г., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 26 березня 2021 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що є власником будинку по АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Жосан Т.І. 18 вересня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №1427. В будинку з 5 вересня 2007 року зареєстровані відповідачі, реєстрація відповідачів у будинку порушує її право власності. Відповідачі не є членами її сім`ї, право користування будинком на договірних чи інших підставах у них відсутнє. Позивач ОСОБА_1 просила в порядку захисту права власності на житловий будинок визнати відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 такими, що втратили право користування будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , виселити відповідачів з будинку (а.с.1-4).

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2021 року відкрито провадження у справі (а.с.23-24).

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_8 позов не визнали, зазначивши, що оспорюють право позивача на будинок, який був іпотечним майном та реалізований в порядку виконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості (а.с.65-68).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2021 року позов задоволено (а.с.87-90).

Висновок суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником будинку, право власності набуто в порядку реалізації предмета іпотеки на торгах, де відповідач ОСОБА_3 був боржником за виконавчим провадженням. Відповідачі ОСОБА_7 , діти ОСОБА_5 , ОСОБА_6 вселилися у спірний будинок в якості члена сім`ї ОСОБА_3 . Втрата ОСОБА_3 у зв`язку з примусовою реалізацією майна з прилюдних торгів в рамках виконавчого провадження права власності на житловий будинок має наслідком втрату ОСОБА_7 та дітьми права користування та проживання в такому будинку, подальше проживання відповідачів в будинку є самоправним (без законних на то підстав). Відповідачі не пов`язані з позивачем спільним побутом, право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини 2 статті 406 ЦК України. Визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним будинком, та у зв`язку з цим їх виселення без надання іншого житла є обґрунтованим та таким, що переслідує законну мету.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 квітня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову в позові (а.с.96-99).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. ОСОБА_3 оскаржував у судовому порядку відступлення права вимоги за кредитним та забезпечувальним договорами, з огляду на що суд мав зупинити провадження у справі про виселення на підставі пункту 6 частини 1 статті 251 ЦПК України. Суд не встановив наявність підстав для застосування частини 1 статті 71 ЖК України та статті 405 ЦК України при встановленні втрати права користування спірним житловим приміщенням та виселенні. Суд розглянув справу за відсутності відповідачів.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

Відзив на апеляційну скаргу не подано, надано письмові пояснення, за змістом яких ОСОБА_1 є одноосібним власником будинку згідно Свідоцтва про право власності від 18 вересня 2020 року, спільним побутом з відповідачами не пов`язана, тому право відповідачів на користування майном позивача як чужим майном підлягає припиненню на вимогу позивача як власника цього майна на підставі частини 2 статті 405 ЦК України. Будинок було придбано за кредитні кошти, отримані за кредитним договором №014/0054/74/74610 від 14 травня 2007 року. Вказаний факт підтверджений судовим рішенням у справі №523/14896/15-ц, в межах якого ОСОБА_3 намагався визнати кредитний договір недійсним. За результатами розгляду справи у задоволенні позову про визнання недійсним кредитного договору відмовлено. Відповідно до частини 4 статті 109 ЖК України виселення громадян з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання. Зазначена норма застосовується Верховним Судом при розгляді справ щодо виселення громадян з вказаного іпотечного житла та за результатами її застосування ухвалюються рішення про задоволення позовів (а.с.155).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, рішення суду без змін з огляду на наступне.

Свідоцтвом, виданим 18 вересня 2020 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Жосан Т.І. за реєстровим №1427 відповідно до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», статті 49 Закону України «Про іпотеку» та на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки, складеного приватним виконавцем Виконавчого округу Одеської області Колечком Д.М. 18 вересня 2020 року, посвідчено, що ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), належить на праві власності майно, що складається з домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (торги не відбулися і стягувач ОСОБА_1 виявила бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Шостою одеською державної нотаріальною конторою 14 травня 2007 року за реєстровим №2-1356, право власності зареєстровано КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 23 травня 2007 року, номер запису: 17519 в книзі: 183-179, реєстраційний номер 17338961) (а.с.10).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 19 вересня 2020 року право власності на домоволодіння загальною площею 152,5 кв.м, житловою площею 85,4 кв.м зареєстровано на праві приватної власності (розмір частки 1/1) ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Жосан Т.І. 18 вересня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №1427 (а.с.11-12).

За даними Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані з 05 вересня 2007 року ОСОБА_7 , 1972 року народження, ОСОБА_5 , 2007 року народження, ОСОБА_6 , 2007 року народження, з 11 лютого 2020 року ОСОБА_3 , 1963 року народження (а.с.14, 20, 22).

Отже, на дату ухвалення судом першої інстанції рішення у справі №523/5211/21, рівно як і на дату перегляду цієї справи судом апеляційної інстанції, позивач ОСОБА_1 була і є власником домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , набутого нею за результатами прилюдних торгів.

Позивач ОСОБА_1 та відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та їхні діти ОСОБА_9 , ОСОБА_10 не є членами сім`ї нинішнього власника домоволодіння ОСОБА_1 , будь-які цивільно-правові договори щодо користування житловим приміщенням між сторонами не укладено.

Право власності ОСОБА_3 на домоволодіння припинилося з набуттям права власності на домоволодіння ОСОБА_1 .

Право користування домоволодінням ОСОБА_7 , дітей ОСОБА_11 , ОСОБА_6 похідне від права власності ОСОБА_3 на домоволодіння, оскільки вони є членами сім`ї саме ОСОБА_3 і право користування будинком набули як члени сім`ї власника будинку ОСОБА_3 в порядку статті 405 ЦК України.

Позивач ОСОБА_1 в порядку захисту належного їй права власності на нерухоме майно вправі в порядку статей 317, 319, 321, 391 ЦК України вимагати усунення порушень права власності на набуте нею з торгів майно, оскільки в силу положень статті 383 ЦК України, статті 150 ЖК України вправі використовувати будинок, що перебуває у її приватній власності, для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї.

Реєстрація колишнього власника будинку ОСОБА_3 та членів сім`ї останнього, їх подальше проживання в будинку порушує право власності на будинок ОСОБА_1 , тому порушене право власності ОСОБА_1 у його складових володіння та користування підлягає захисту шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування будинком, та виселення з будинку.

Суд першої інстанції встановив обставини, що мають значення для справи, правильно визначився з нормами матеріального права, що такі регулюють, та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги право власності ОСОБА_1 на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , не спростовують.

Справа №523/9829/20 за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «ФК «Укрфінансгруп», ОСОБА_1 про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги №12-03/20/3 від 12 березня 2020 року, предметом якого є відступлення права вимоги за укладеним між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 кредитним договором №014/0054/74/74610 від 14 травня 2007 року та забезпечувальним іпотечним договором, перебуває на розгляді касаційної інстанції.

У ОСОБА_3 та членів його сім`ї право користування домоволодінням виникне у разі відновлення права власності ОСОБА_3 на домоволодіння, що наразі відсутнє.

У справі №523/5211/21 суд не надає оцінку правомірності набуття ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно, так як дане не є предметом доказування у цій справі. Суд виходить з того, що право власності підтверджене, його порушення доведено та підлягає захисту відповідно до обраного позивачем як власником майна способу.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення при ухваленні рішення норм процесуального права безпідставні.

В справі наявні докази виконання судом вимог норм процесуального права щодо повідомлення відповідачів про дату, час та місце розгляду справи. Судові повістки/повідомлення направлялись за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідачів на судове засідання на 27 липня 2021 року, на 26 жовтня 2021 року, правом на отримання судових повісток/повідомлень відповідачі розпорядилися на власний розсуд. На судове засідання на 22 листопада 2021 року відповідачі повідомлені належним чином, що підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення поштової кореспонденції (а.с.38-43, 49-60, 79-82).

Крім того, інтереси відповідачів в суді першої інстанції представляв адвокат Бельченко Ю.А., який 12 листопада 2021 року подав клопотання про зупинення провадження у справі, що також підтверджує обізнаність відповідачів про справу та судові засідання у такій (а.с.65-68, 69, 70).

Отже, обставин, з якими пункт 3 частини 3 статті 376 ЦПК України пов`язує порушення норм процесуального права як підставу для скасування рішення суду, не встановлено.

Судове рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 в особі законного представника, ОСОБА_6 в особі законного представника, за участю органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2023 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді О.С.Комлева

Є.С.Сєвєрова