Справа № 133/3222/22
Провадження № 22-ц/801/2070/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кучерук І. М.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 рокуСправа № 133/3222/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Матківської М.В., Якименко М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №133/3222/22 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заробітної плати,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Юрченко Ірини Олександрівни на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 04 вересня 2023 року, яке ухвалене суддею Кучерук І.М. у Козятинському міськрайонному суді Вінницької області, повний текст складено 11 вересня 2023 року,

в с т а н о в и в:

В грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до АТ «Українська залізниця» про стягнення заробітної плати, мотивуючи позовні вимоги тим, що з 29 листопада 2019 року ОСОБА_1 працює в апараті управління регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» на посаді бухгалтера 1 категорії відділу обліково-розрахункової групи №2 виробничого штату центру бухгалтерського та податкового обліку служби локомотивного господарства.

У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України та початком військових дій, деякі працівники їхнього підприємства змушені були залишити своє місце проживання та виїхати за межі країни. Тому на період з 16 березня 2022 року по 31 травня 2022 року вона виконувала обов`язки тимчасово відсутнього працівника бухгалтера ОСОБА_2 , яка перебувала у відпустці без збереження заробітної плати.

У березні 2022 року їй виплачена доплата за виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника в розмірі 2318,75 грн. За квітень та травень 2022 року вона вже доплат не отримала. У липні 2022 року вказану доплату за березень було утримано з її заробітної плати.

Таким чином, незважаючи на те, що вона виконувала обов`язки бухгалтера ОСОБА_2 в період з 16 березня 2022 року по 31 травня 2022 року, відповідач фактично не здійснював доплати за виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника, чим на її думку, порушив вимоги ст. 105 КЗпП України.

Враховуючи викладене, просила суд стягнути з АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» доплату за виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника в сумі 8185,08 грн, а також витрати за надання правничої допомоги в сумі 5000 грн.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 04 вересня 2023 року в задоволені позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач не довела, що відповідач уповноважував її на виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника - бухгалтера, оскільки наказ (розпорядження) на підприємстві про покладання на неї відповідних обов`язків не видавався.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Юрченко І.О.подала апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального права та внаслідок невідповідності висновків суду обставинам, які мають значення для справи. Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відсутність на підприємстві наказу про покладення на позивача посадових обов`язків тимчасово відсутнього працівника не свідчить про те, що позивач не виконувала таку роботу, а є лише доказом неналежного виконання працівником кадрової служби своїх посадових обов`язків. Таким чином, незважаючи на те, що вона фактично виконувала обов`язки тимчасово відсутнього працівника, відповідної доплати за свою роботу вона не отримувала, що є порушенням її трудових прав, які підлягають судовому захисту.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом встановлено, що з 29 листопада 2019 року позивач ОСОБА_1 працює в апараті управління регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» на посаді бухгалтера 1 категорії відділу обліково-розрахункової групи №2 виробничого штату центру бухгалтерського та податкового обліку служби локомотивного господарства (а.с.8).

З рапорта заступника начальника ОРГ №2 служби локомотивного господарства Камінської Л.В. від 21 березня 2022 року, адресованого виконавчому директору ПЗЗ УЗ Букіну П.Ю., вбачається, що у зв`язку із відсутністю, пов`язаною зі знаходженням у відпустці без збереження заробітної плати бухгалтера ОСОБА_2 , виконання її обов`язків покласти на ОСОБА_1 , за її згодою з 16 березня 2022 року по 31 травня 2022 року, а також за своєчасне виконання виробничих завдань по колу обов`язків, обумовлених трудовим договором з належною якістю, просить дозволити здійснити доплату бухгалтеру ОСОБА_1 в розмірі 50% (а.с.6).

У відповіді, наданій на звернення позивача (вх.№1868 від 03 листопада 2022 року), начальником відділу обліку заробітної плати ОСОБА_3 вказано, що відповідно до пояснень бухгалтера ОСОБА_4 , у березні нею була нарахована доплата бухгалтеру 1 категорії ОСОБА_1 за тимчасово відсутнього працівника за 96,5 год у сумі 2318,75 грн. У березні згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» працювали дистанційно по проектам наказів, які надходили на електронну адресу. Оплату здійснила згідно подання, яке скинула провідний інженер з підготовки кадрів служби локомотивного господарства ОСОБА_5 на електронну адресу. Протягом травня, червня збирали оригінали наказів з підписом керівництва через ОСОБА_5 . Наказ на доплату ОСОБА_1 не надійшов, на що ОСОБА_5 пояснила, що вона це подання не передала на розгляд комісії і треба утримати доплату із заробітної плати позивача. У липні працівника ОСОБА_1 було проінформована про дану ситуацію. Утримання було проведено із заробітної плати за липень в сумі 2318,75 грн (а.с.7).

Статтею 105 КЗпП України визначено, що працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов`язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника. Розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі.

Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» встановлено структуру заробітної плати, до якої відносяться в тому числі: 1) основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки; 2) додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Суміщення професій (посад) дозволяється, як правило, в межах тієї ж категорії персоналу, до якої відноситься даний працівник. При виконанні робіт за суміщенням працівникові встановлюються доплати до основної заробітної плати.

Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 19 квітня 2011 року № 126/06/186-11 щодо виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника виконання обов`язку тимчасово відсутнього працівника без звільнення працівника від своїх основних обов`язків - це заміна працівника, відсутнього у зв`язку з хворобою, відпусткою (без звільнення від основних трудових обов`язків), коли працівник разом зі своєю основною роботою виконує обов`язки тимчасово відсутнього працівника. У цьому випадку, відповідно до статті 105 КЗпП України, працівнику провадиться доплата за виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника (розмір доплати встановлюється на умовах, передбачених колективним договором).

Виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника характеризується, зокрема такими ознаками:

- виконання додаткових обов`язків у цьому разі означає фактичну заміну працівника, тимчасово відсутнього з причин, які дозволяють зберігати за відсутнім працівником місце роботи (відрядження, відпустка тощо);

- поряд з виконанням додаткових функцій працівник продовжує виконувати свою основну роботу, яка передбачена трудовим договором;

- виконання додаткових обов`язків відбувається протягом його робочого дня, який встановлений умовами укладеного з ним трудового договору;

- виконання додаткових обов`язків оформлюється наказом керівника підприємства про покладання додаткових функцій з виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника;

- призначення працівника виконуючим обов`язки тимчасово відсутнього працівника здійснюється за згодою працівника, якого призначають;

- відповідно до статті 105 КЗпП України працівнику також провадиться доплата за виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника;

- порядок оплати праці встановлюється на підставі положень колективного договору та вказується у відповідному наказі.

Як встановлено судом, наказ про покладення на позивача ОСОБА_1 посадових обов`язків тимчасового відсутнього працівника не видавався, матеріали справи його не містять.

Оскільки матеріалами справи не підтверджено, що позивач виконувала роботу тимчасом відсутнього працівника, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дав належну оцінку наявним у справі доказам, дійшовши до правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача доплат за період з 16 березня 2022 року по 31 травня 2022 року в розмірі 8185,08 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на рапорт заступника начальника ОРГ №2 служби локомотивного господарства Камінської Л.В. від 21 березня 2022 року (а.с.6), як на підставу виконання позивачем ОСОБА_1 посадових обов`язків тимчасово відсутнього працівника з доплатою до заробітної плати в розмірі 50 %, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки виконання додаткових обов`язків оформлюється саме наказом керівника підприємства про покладання додаткових функцій з виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника, однак такий наказ в матеріалах справи відсутній.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих нею доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що дана цивільна справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків встановлених цією ж нормою.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Юрченко Ірини Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 04 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 18 жовтня 2023 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Матківська М.В.

Якименко М.М.