ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7701/23 Справа № 205/3895/20 Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О.С. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Попенко Ю.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виключення запису про особу, як батька дитини з актового запису про народження, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про виключення запису про особу, як батька дитини з актового запису про народження.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у його матері, ОСОБА_4 , народився син ОСОБА_5 . 16 січня 1968 року ОСОБА_4 зареєструвала із ОСОБА_6 шлюб та змінила прізвище на « ОСОБА_7 ». Також 16 січня 1968 року Сморгонським б/ЗАГС було видано свідоцтво про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому в графі «батько» зазначено ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 померла. ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_6 . За життя ОСОБА_6 розповідав позивачеві, що ОСОБА_3 насправді не є його сином, він був народжений до шлюбу дружиною ОСОБА_6 - ОСОБА_8 , яка після реєстрації шлюбу зареєструвала народження дитини і вказала відомості про свого чоловіка, ОСОБА_6 , як про батька. Насправді відомості про батька в актовому записі про народження відповідача ОСОБА_3 було внесено зі слів матері. ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідача не усиновлював, заяви про визнання батьківства не писав, згоди на внесення відомостей до актового запису про нього як батька в актовий запис народження ОСОБА_3 не надавав. Померлий ОСОБА_6 виховував відповідача як сина, про те, що відомості про нього як про батька записані в актовому записі про народження ОСОБА_5 , не знав, оскільки був упевнений, що ОСОБА_8 вказала відомості про свого сина зі слів. Після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 дізнався, що відповідач є спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , і відомості про нього як про батька внесені в актовий запис про народження відповідача.

Враховуючи викладене, позивач просив виключити запис про ОСОБА_6 як батька в актовому записі про народження ОСОБА_3 , судові витрати по справі стягнути з відповідача.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2023 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду мотивоване тим, що з копії актового запису про народження ОСОБА_3 від 16 січня 1968 року вбачається, що при реєстрації народження дитини ОСОБА_6 особисто був присутнім в бюро ЗАГС, надав документи, що посвідчують особу, зокрема військовий квиток, оскільки з матеріалів справи вбачається, що він проходив строкову військову службу, а також подав заяву про визнання свого батьківства відносно новонародженої дитини. При цьому, суд вказав, що за життя ОСОБА_6 визнав своє батьківство відносно ОСОБА_3 - ним не було оспорено своє батьківство та запис про нього як про батька в актовому записі про народження.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просила рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_6 виховував відповідача як сина, але ніколи не надавав згоди щодо внесення запису про нього як про батька, не писав заяви про реєстрацію народження. Не усиновлював його. Апелянт вказує, що лише після смерті батька позивач дізнався, що відповідач є спадкоємцем після смерті батька.

09 жовтня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник ОСОБА_3 - адвокат Заєць П.Л. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення без змін, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

16 січня 1968 року ОСОБА_6 і ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, про що 16 січня 1968 року Сморгонським б/ЗАГС було зроблено актовий запис № 4. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 змінила своє прізвище на « ОСОБА_7 ».

16 січня 1968 року Сморгонським б/ЗАГС було зареєстровано народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і зроблено актовий запис № 9, де вказано, що батьком є « ОСОБА_6 », матір`ю - « ОСОБА_8 »

Відповідно до актового запису № 9 від 16 січня 1968 року про народження ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , у м. Сморгонь Гродненської області Білоруської СРС, батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .. У графі «надані документи» вказано: свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 16 січня 1968 року, військовий квиток № НОМЕР_2 Ленінського РВК 17 червня 1967 року (батько), паспорт НОМЕР_3 від 07 грудня 1964 року (мати), довідка Сморгонського пологового будинку від 15 січня 1968 року; у графі «особливі відмітки» - дитина народилася до реєстрації шлюбу, визнаю себе батьком і прошу внести про мене відомості в а/з, підпис.

ІНФОРМАЦІЯ_5 у подружжя ОСОБА_6 і ОСОБА_8 народився син ОСОБА_1 ..

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_8 ..

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_6 ..

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21 травня 2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвою О.С. і зареєстрованим в реєстрі за № 584, ОСОБА_3 отримав спадщину після смерті батька, ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На підставі звернення ОСОБА_1 спеціалістом науково-дослідницької лабораторії експертних досліджень ПП «Агенція 007» було складено висновок № 3 від 09 квітня 2021 року, відповідно до якого підписи від імені ОСОБА_6 в актовому записі про народження відповідача ОСОБА_3 на другій сторінці виконані не ОСОБА_6 , а іншою особою.

На підставі звернення ОСОБА_3 ТОВ «МГУ» було проведено генетичне дослідження між відповідачем і сестрою померлого ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , відповідно до результатів якого ймовірність кровного споріднення між відповідачем і рідною тіткою (сестрою ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ) складає 95,9 %.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі, передбаченим у ч. 1 ст. 58 Конституції України, правовідносини регулюються нормами права, які діяли на час їх виникнення.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Спірні правовідносини регулюються нормами Кодексу про шлюб, сім`ю та опіку Білоруської РСР, чинним на момент виникнення правовідносин між сторонами.

Станом на 1968 рік порядок реєстрації народження регулювався Кодексом про шлюб, сім`ю та опіку Білоруської РСР від 27 січня 1927 року, в редакції станом на 01 травня 1957 року.

Відповідно до положень ст. 38 Кодексу про шлюб, сім`ю та опіку Білоруської РСР записи про народження в книгах записів актів громадянського стану являється доказом походження дитини від зазначених у ньому батьків і можуть бути оспорені лише в судовому порядку.

Статтею 39 Кодексу про шлюб, сім`ю та опіку Білоруської РСР визначено, що при реєстрації в органах ЗАГС дитини, народженої від осіб, які перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі, в книгу записів актів громадянського стану записуються обидва батьки.

Згідно з приписами ст. 41 Кодексу про шлюб, сім`ю та опіку Білоруської РСР у випадку реєстрації шлюбу матері з особою, від якої вона раніше народила дитину, і яка визнає себе батьком дитини, дитина прирівнюється у всіх відношеннях до дітей, народжених у зареєстрованому шлюбі, їй надається по батькові по імені батька та, за обопільної згоди батьків, прізвище батька.

На підставі ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про міжнародне приватне право» у випадках, що стосуються особистого та сімейного статусу фізичної особи, зворотне відсилання до права України приймається.

Згідно з положеннями абз. 2 ст. 2 Кодексу законів про сім`ю, опіки, шлюб та актах громадянського стану Української РСР у випадку реєстрації шлюбу матері з особою, від якої вона раніше народила дитину, і яка визнає себе батьком дитини, дитина прирівнюється у всіх відношеннях до дітей, народжених у зареєстрованому шлюбі, їй надається по батькові по імені батька та, за обопільної згоди батьків, прізвище батька.

Відповідно до ст. 3 Кодексу законів про сім`ю, опіки, шлюб та актах громадянського стану Української РСР записи про народження в книгах записів актів громадянського стану являється доказом походження дитини від зазначених у ньому батьків і можуть бути оспорені лише в судовому порядку.

Згідно з вимогами ст. 41 Кодексу про шлюб, сім`ю та опіку Білоруської РСР, ст. 2 Кодексу законів про сім`ю, опіки, шлюб та актах громадянського стану Української РСР, чинних на момент реєстрації народження відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_6 визнав своє батьківство відносно дитини, народженої його дружиною до реєстрації шлюбу, відтак дитині було присвоєно прізвище батьків « ОСОБА_7 » та зазначено по батькові « ОСОБА_10 ».

З копії актового запису про народження ОСОБА_3 від 16 січня 1968 року вбачається, що при реєстрації народження дитини ОСОБА_6 особисто був присутнім в бюро ЗАГС, надав документи, що посвідчують особу, зокрема військовий квиток, оскільки з матеріалів справи вбачається, що він проходив строкову військову службу, а також подав заяву про визнання свого батьківства відносно новонародженої дитини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що посилання позивача на ту обставину, що його батько заяву про визнання батьківства щодо відповідача ОСОБА_3 не писав, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до положень п. 8 розділу А Додатку 1 до Кодексу про шлюб, сім`ю та опіку Білоруської РСР, Кодексу законів про сім`ю, опіки, шлюб та актах громадянського стану Української РСР, якими встановлено, що заяви про реєстрацію актів народження мають бути прийнятими органами ЗАГС як в усній, так і у письмовій формі за місцем народження дитини або за місцем постійного проживання батьків або одного з них. Тобто, чинними на той час нормами Кодексу про шлюб, сім`ю та опіку Білоруської РСР, Кодексу законів про сім`ю, опіки, шлюб та актах громадянського стану Української РСР не вимагалося обов`язкового надання особою, яка визнає своє батьківство відносно дитини, окремої заяви про таке визнання виключно у письмовій формі.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду, що наданий стороною позивача висновок спеціаліста науково-дослідницької лабораторії експертних досліджень ПП «Агенція 007» № 3 від 09 квітня 2021 року щодо того, що текст та підписи в актовому записі про народження відповідача ОСОБА_3 виконані не ОСОБА_6 , є неналежним та не достатнім, з огляду на наступне.

Згідно з вимогами п. 3.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08 жовтня 1998 року (зі змінами та доповненнями) на почеркознавчу експертизу (або експертне дослідження) надаються оригінали документів. Для проведення почеркознавчої експертизи (або експертного дослідження) необхідно надати вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку і підпису певної особи від імені якої значиться підпис (та/або особи, яка виконала підпис від імені іншою особи). Вільними зразками є рукописні тексти, рукописні записи (буквені та цифрові), підписи, достовірно виконані певною особою до дати складання досліджуваного документа; умовно-вільними є зразки почерку, виконані певною особою до виникнення справи, але пов`язані з обставинами цієї справи, або виконані після виникнення справи, але не в зв`язку з її обставинами; експериментальні зразки почерку - це такі, що виконані безпосередньо для проведення експертизи (або експертного дослідження).

В описі проведення дослідження експертом зазначено, що ним порівнювалися рукописні тексти у копії актового запису про народження ОСОБА_3 № 9 від 16 січня 1968 року, які виконані не ОСОБА_6 , що цілком припустимо з огляду на ту обставину, що відомості в актовий запис в органах ЗАГС здійснювалися відповідними посадовими особами цього бюро, та від яких вимагалося ознайомлення заявника (заявників) зі змістом відповідних записів.

Зокрема, відповідно до вимог п. 3 розділу А Додатку 1 до Кодексу про шлюб, сім`ю та опіку Білоруської РСР кожен запис, внесений до відповідної книги актових записів, має бути прочитаний заявникам, підписана ними, якщо вони грамотні, а при їх неграмотності - двома грамотними свідками і посадовою особою, що вчиняє актовий запис.

З аналізу зазначеної норми слідує, що особа, яка звернулася до органів ЗАГС із заявою про реєстрацію народження мала лише засвідчити зазначене в актовому записі, актовий запис вчиняла посадова особа бюро ЗАГС.

Врахувавши, що актові записи є службовими документами, вчиняються посадовими особами відповідного органу, заявники не мають їх складати, чи заповнювати, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про про безпідставність тверджень позивача про те, що відповідач ОСОБА_3 не є сином ОСОБА_6 , який не знав, що відомості про нього зазначені в актовому записі про народження відповідача.

Також, суд вірно не прийняв як допустимий доказ висновок спеціаліста науково-дослідницької лабораторії експертних досліджень ПП «Агенція 007» № 3 від 09 квітня 2021 року, відповідно до якого рукописний текст та підписи від імені ОСОБА_6 в актовому записі про народження відповідача ОСОБА_3 на другій сторінці виконані не ОСОБА_6 , а іншою особою, оскільки як вбачається із самого висновку, дослідження було проведено спеціалістом на підставі фотокопії актового запису. Тобто, експертне дослідження в порушення вимог п. 3.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08 жовтня 1998 року (зі змінами та доповненнями), яким встановлено, що на почеркознавчу експертизу (або експертне дослідження) надаються оригінали документів, було проведено з порушенням правил, встановлених при проведенні даного виду досліджень.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду про те, що не заслуговують на увагу посилання позивача, що померлому ОСОБА_6 не було відомо, що відомості про нього як про батька внесені в актовий запис про народження відповідача, оскільки він перебував у зареєстрованому шлюбі з матір`ю відповідача, мав доступ до документів, зокрема свідоцтва про його народження, виховував та утримував його. За життя ОСОБА_6 визнав своє батьківство відносно ОСОБА_3 - ним не було оспорено своє батьківство та запис про нього як про батька в актовому записі про народження.

При цьому суд вірно врахував, що нормами Кодексу про шлюб, сім`ю та опіку Білоруської РСР, Кодексу законів про сім`ю, опіки, шлюб та актах громадянського стану Української РСР, чинними на момент реєстрації народження ОСОБА_3 та визнання ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , свого батьківства відносно відповідача, не встановлено право особи, яка записана батьком дитини, оспорювати його батьківство після його смерті його спадкоємцем.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_6 виховував відповідача як сина, але ніколи не надавав згоди щодо внесення запису про нього як про батька, не писав заяви про реєстрацію народження, не усиновлював його, - колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на те, що вони зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи та спрямовані на переоцінку доказів у справі. Позивач на підтвердження заявлених позовних вимог ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не надав належних та допустимих доказів, а тому вказані твердження апелянта є лише його припущеннями, тоді як законне та обґрунтоване рішення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко