Справа № 136/1781/21
Провадження № 22-ц/801/236/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д.Т.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 рокуСправа № 136/1781/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя доповідач),

суддів: Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,

учасники справи:

позивач Липовецька територіальна громада (правонаступник ОСОБА_1 ),

відповідач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 14 листопада 2022 року, ухвалене у складі судді Кривенка Д. Т. в м. Липовець, дата складання повного рішення 24 листопада 2022 року,

в с т а н о в и в :

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди в розмірі 80 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 неодноразово завдавав ОСОБА_1 тілесні ушкодження, відносно нього було зареєстровано два кримінальні провадження. Які в подальшому були об`єднані в одне. Ухвалою Іллінецького районного суду від 09.09.2021 звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито. Позивач стверджувала, що протиправними та умисними діями відповідача, які він повторює, будучи засудженим за аналогічний злочин, їй було заподіяно фізичні та душевні страждання, що призвели до негативних змін у її житті. Відповідач постійно намагається завдати їй шкоди, як фізично так і морально, все це негативно впливає на її фізичний та душевний стан, а тому вона просила стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 14 листопада 2022 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 50 000 грн 00 коп. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.

Рішення суду мотивоване тим, що дії відповідача носять системний характер, вчиняються щодо особи жіночої статі похилого віку і мають наслідком душевні страждання та переживання, позивач зазнала негативних емоції, змістом яких є занепокоєння, стрес, страх, порушення звичного способу життя, інші негативні переживання, завдані в ході тривалого розгляду кримінального провадження. Посилаючись на принцип розумності та співмірності, суд прийшов до висновку, що сума моральної шкоди в 80 000 грн. є надмірно високою, а тому в даній частині позову задовольнив частково на суму 50 000 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням, 14 грудня 2022 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом не взято до уваги факт закриття кримінального провадження в період з 23.11.2015 по 05.04.2019 року, вважає, що зроблено хибний висновок стосовно розрахунків моральної шкоди.

12 січня 2023 року від представника ОСОБА_1 надійшла заява про зупинення провадження у справі у зв`язку із смертю позивача ( копія свідоцтва про смерть на а.с .190 )

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16 лютого 2022 року зупинено провадження у справі до залучення у справі правонаступника ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року поновлено провадження у даній справі та залучено Липовецьку територіальну громаду в якості правонаступника ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

По справі встановлено наступні обставини:

- ОСОБА_2 обвинувачувався у тому, що 19.11.2014 близько 14.30 год. перебував на своїй земельній ділянці, що розташована АДРЕСА_1 та згортав кукурудзиння. В цей час, на своїй земельній ділянці, яка межує із земельною ділянкою останнього, перебувала позивач ОСОБА_3 . В подальшому між сторонами виникла словесна суперечка, в ході якої, відповідач, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень останній, умисно, розуміючи протиправність дій, почав шарпати ОСОБА_1 за верхній одяг та наніс при цьому один удар в область лівого передпліччя та один удар в область правої кисті, внаслідок чого потерпіла отримала тілесні ушкодження - синці на лівому передпліччі та правій кисті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Відомості про вчинення вказаного кримінального правопорушення внесено до ЄРДР за №0000335 від 19.11.2014 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України(а.с.8-9),

-ОСОБА_2 обвинувачувався у тому 26.07.2019 близько 21-ої год. перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись по АДРЕСА_2 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень позивачу оскільки тривалий час перебував з останньою у неприязних відносинах, завдав їй один удар правою ногою по задній частині лівої гомілки після чого зник з місця події. Вказаними діями потерпілій спричинено тілесні ушкодження у вигляді синця лівого стегна з переходом на ділянку лівого колінного суглобу та лівої гомілки, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1040 від 24.09.2019, належать до легких тілесних ушкоджень, які виникли від дії тупого твердого предмету з прикладанням сили по задній зовнішній поверхні лівої нижньої кінцівки, утворені 26.07.2019. Відомості про вчинення вказаного кримінального правопорушення внесено до ЄРДР за №0000188 від 29.07.2019 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України(а.с. 13-14).

-Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 04.12.2020 кримінальне провадження №136/1623/20, внесене 29.07.2019 до ЄРДР за №0000188 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України об`єднане із кримінальним провадженням №136/1200/20, внесеним 19.11.2014 до ЄРДР за №0000335 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України із присвоєнням кримінальним провадженням єдиного унікального номеру 136/1200/20.

-Ухвалою Іллінецького районного суду від 09.09.2021 клопотання захисника Кокота О.Г. про звільнення обвинуваченого ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, на підставі ст. 49 КК України задоволено та звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальні провадженні відносно ОСОБА_2 було закрито (а.с.20-21).

Між сторонами виник спір про стягнення моральної шкоди, спричиненої злочином.

За змістом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, є, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частинами 1 3 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення) та з урахуванням інших обставин.

Відповідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена ухвала лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, виходячи з чого, позивач звільнена від обов`язку доводити обставини заподіяння їй тілесних ушкоджень відповідачем.

У справі що розглядається ОСОБА_2 обвинувачувався у спричиненні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_1 (два епізоди). В ухвалі про закриття кримінального провадження на підставі статті 49 КПК України за закінченням строків давності суд зазначив, що ОСОБА_2 підтримав клопотання свого адвоката Кокеота О. Г. про закриття кримінального провадження та пояснив, що він розуміє, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України є х нереабілітуючих підстав та наполіг на його задоволенні.

Обставини вчинення кримінального діяння з боку ОСОБА_4 відносно ОСОБА_1 детально викладені в обвинувальних актах, які були спрямовані до суду та за результатамит розгляду яких було закрито кримінальне провадження на підставі статті 49 КК України:

-в обвинувальному акті у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, відомості про який внесено в ДРДР за № 0000335, вказано: 19.11.2014 близько 14.30 год. перебував на своїй земельній ділянці, що розташована АДРЕСА_1 та згортав кукурудзиння. В цей час, на своїй земельній ділянці, яка межує із земельною ділянкою останнього, перебувала позивач ОСОБА_3 . В подальшому між сторонами виникла словесна суперечка, в ході якої, відповідач, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень останній, умисно, розуміючи протиправність дій, почав шарпати ОСОБА_1 за верхній одяг та наніс при цьому один удар в область лівого передпліччя та один удар в область правої кисті, внаслідок чого потерпіла отримала тілесні ушкодження - синці на лівому передпліччі та правій кисті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень(а.с.8-9);

-в обвинувальному акті у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, відомості про який внесені в ДРДР за№0000188, вказано: 26.07.2019 близько 21-ої год. перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись по АДРЕСА_2 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень позивачу оскільки тривалий час перебував з останньою у неприязних відносинах, завдав їй один удар правою ногою по задній частині лівої гомілки після чого зник з місця події. Вказаними діями потерпілій спричинено тілесні ушкодження у вигляді синця лівого стегна з переходом на ділянку лівого колінного суглобу та лівої гомілки, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1040 від 24.09.2019, належать до легких тілесних ушкоджень, які виникли від дії тупого твердого предмету з прикладанням сили по задній зовнішній поверхні лівої нижньої кінцівки, утворені 26.07.2019. (а.с. 13-14).

Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України (у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності) доктриною кримінального права визначено як нереабілітуючу підставу звільнення від кримінальної відповідальності.

Сам факт закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав свідчить про наявність складу злочину у тому діянні, в якому обвинувачується особа та вину цієї особи у вчиненні такого злочину.

Відтак суд першої інстанції, встановивши, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 закрито на підставі ст. 49 КК України, дійшов вірного висновку, що в діях ОСОБА_2 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та його вина у вчиненні цього правопорушення є доведеною.

Отже, апеляційний суд виснує, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про необхідність доведення його вини і обставин вчиненого злочину підлягали доведенню в ході цивільної справи, так як він не визнавав вини у кримінальному провадженні. не заслуговують на увагу, оскільки і факт кримінального проступку, і вина ОСОБА_2 у його вчиненні, і обставини спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 з боку ОСОБА_2 встановлені Ухвалою Іллінецького районного суду від 09 вересня 2021 року у справі № 136/1200/20. Процесуальні дії в кримінальному провадженні (як от його зупинення, закриття, поновлення, тощо) не впливають на фактичні обставини, які мають значення для відшкодування шкоди, спричиненої кримінальним проступком.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував ступінь його вини, не конкретизував який розмір моральної шкоди по кожному епізоду, а позивач не довела наявність душевних страждань по кожному епізоду, а не в сукупності, апеляційний суд зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи, дійсно мало два епізоди протиправних дій ОСОБА_5 по відношенню до ОСОБА_1 , проте вони були об`єднані в одне кримінальне провадження, заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності до частини вимог ОСОБА_5 не подавав.

Суд першої інстанції правильно врахував характер подій, які сталися та виснував, що з огляду на вік позивачки, вона безумовно пережила стрес, негативні емоції, викликані діями відповідача, які досягли рівня страждання (у розумінні ст. 23 ЦК України), а отже моральну шкоду позивачці було завдано.

При визначенні розміру моральної шкоди не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір буде мати суто умовний вираз. У будь - якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватний нанесеній моральній шкоді.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню, суд першої інстанції, не зважаючи на відсутність заперечень з боку відповідача, дійшов висновку про те, що заявлений позивачкою розмір є завищеним та виходячи з принципів розумності та співмірності, правильно зазначив, що заявлена сума моральної шкоди в 80 000 грн. є надмірно високою, а тому в даній частині позов підлягає до часткового задоволення на суму 50 000 грн, що дасть змогу позивачці компенсувати свої моральні страждання.

Доводи апеляційної скарги таких висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до пункту 1 частини1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновку суду першої інстанції, апеляційний суд підсумовує, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не знайшли своє підтвердження, а рішення суду першої інстанції є таким, що ухвалене з додержанням норма матеріального і процесуального права, тому рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 14листопада 2022 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. За правилом пункту 1 частини другої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій, з огляду на розмір аліментів) становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції (п. в ч. 1 ст. 382 ЦПК України), та виходячи з положень статті 141 ЦПК України, з урахуванням того, що подана апеляційна скарги не підлягає до задоволення, понесені судові витрати ОСОБА_2 слід залишити за ним, доказів понесення судових витрат в апеляційній інстанції іншими учасниками справи матеріали справи не містять.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 14 листопада 2022 року залишити без змін.

Судові витрати ОСОБА_2 , понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, залишити за ним.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк