Справа № 344/7482/22
Провадження № 2/344/554/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суду Івано-Франківської області в складі

головуючого судді Атаманюка Б.М.,

секретаря Стефанець Г.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом адвоката Якубовського Олександра Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Управління стратегічних розслідувань в Івано-Франківській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про спростування недостовірних відомостей,-

В С Т А Н О В И В:

Адвоката Якубовський Олександр Олександрович, який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Управління стратегічних розслідувань в Івано-Франківській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про спростування недостовірних відомостей.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 20.04.2022 Третьою особою на адресу УДМС України в Івано-Франківській області було поширено недостовірну інформацію щодо позивача, а саме надіслано листа №884/55/108/01-2022, в якому зазначено, що Громадянин Республіки Індія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебував в Україні з метою вчинення протиправної діяльності, направленої на дестабілізацію громадського порядку в Україні, шляхом підбурення до масових безпорядків, організацію масових протестів та заколотів, які можуть призвести до підриву державності, та направлені на повалення державного ладу України. [..] встановлено, що ОСОБА_1 має намір прибути до західних регіонів, де шляхом підбурення вихідців із Російської Федерації та близьких їм осіб, планує створити масові протести та спротиви біля місцевих державних адміністрацій» шляхом відкликання вказаного листа та надіслання на адресу УДМС України в Івано-Франківській області відповідного спростування.

У результаті отримання вищезазначеної недостовірної інформації щодо позивача, рішеннями УДМС України в Івано-Франківській області від 22.04.2022 було заборонено в`їзд позивачу в Україну строком на три роки. На підставі рішення про заборону в`їзду, УДМС України в Івано-Франківській області рішенням від 26.04.2022 також скасовано посвідку на тимчасове проживання позивача та зобов`язано залишити територію України протягом 7 днів з дня отримання копії вказаного рішення.

Окрім того, на підставі рішення від 26.04.2022 УДМС України в Івано-Франківській області та відповідного звернення на адресу Університету наказом ректора №126-с від 05.05.2022 позивача було відраховано з числа студентів, у зв`язку із скасуванням посвідки на тимчасове проживання в Україні. Таким чином, позивач втратив можливість скласти випускні іспити та закінчити навчальний рік та право бути переведеним на 6-й рік навчання.

За висновком представника позивача, поширена відповідачем неправдива інформація завдала шкоду особистим немайновим правам позивача, зокрема честі, гідності й діловій репутації, та спричинила тяжкі наслідки, так як у зв`язку із неможливістю здати іспити, позивач фактично: «втратив» рік навчання, оскільки змушений повторно навчатися на 5-му курсі; втратив усі витрачені ним за рік навчання кошти, а також витрачені кошти на оренду житла у м. Івано-Франківській області за 10 місяців; зазнав моральних страждань у зв`язку із осудом від батьків та знайомих.

На підставі зазначених обставин, позивач просить суд зобов`язати відповідача здійснити спростування поширеної ним у листі вих.№880/55/108/01-2022 від 20.04.2022 року на адресу Управління державної міграційної служби України в Івано-Франківській області інформації про те, що громадянин Громадянин Республіки Індія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебував в Україні з метою вчинення протиправної діяльності, направленої на дестабілізацію громадського порядку в Україні, шляхом підбурення до масових безпорядків, організацію масових протестів та заколотів, які можуть призвести до підриву державності, та направлені на повалення державного ладу України. [..] встановлено, що ОСОБА_1 має намір прибути до західних регіонів, де шляхом підбурення вихідців із Російської Федерації та близьких їм осіб, планує створити масові протести та спротиви біля місцевих державних адміністрацій» шляхом відкликання вказаного листа та надіслання на адресу УДМС України в Івано-Франківській області відповідного спростування.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримали, просив їх задовольнити. В судове засідання призначене на 19.10.2023 представник позивача та позивач на з`явилися, у поданій суду заяві представник позивача просив здійснювати розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Представник відповідача Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України на адресу суду подав відзив на позов, у якому щодо задоволення позову заперечив. В судових засіданнях представник позивача щодо задоволення позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В судове засідання призначене на 19.102023 представник відповідача не з`явився.

Представник третьої особи Управління стратегічних розслідувань в Івано-Франківській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України в ході судового розгляду проти позову заперечував. В судове засідання призначене на 19.10.2023 представник третьої особи не з`явився.

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши доводи учасників процесу, та встановивши характер спірних правовідносин, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що провадження у даній справі підлягає закриттю, з таких підстав.

Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім`я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством (частина перша статті 201 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 5 Закону України «Про інформацію», ст.ст. 270, 277, 297 ЦК України позивач вправі ставити питання про захист порушеного немайнового права. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Пунктами 15, 19 постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі «Постанова») передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

У пункті 4 Постанови також зазначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

У абзаці першому пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження.

Крім того, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) середі іншого, зроблено висновок про те, що «Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків, звільнення майна з під арешту в публічних відносинах або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин».

У іншій постанові від 27 вересня 2023 року у справі № 201/5972/22 Верховний Суд звернув увагу на те, що «… приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Судом встановлено, що УРСР в Івано-Франківській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України на адресу УДМС України в Івано-Франківській області було скеровано листа №884/55/108/01-2022, в якому зокрема зазначено, що Громадянин Республіки Індія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував в Україні з метою вчинення протиправної діяльності, направленої на дестабілізацію громадського порядку в Україні, шляхом підбурення до масових безпорядків, організацію масових протестів та заколотів, які можуть призвести до підриву державності, та направлені на повалення державного ладу України. Крім того, з метою попередження порушення іноземцями та особами без громадянства міграційного законодавства та дестбілізації криміногенної обстановки в Україні, у ході проведення оперативно-розшукової діяльності встановлено, що ОСОБА_1 має намір прибути до західних регіонів, де шляхом підбурення вихідців із Російської Федерації та близьких їм осіб, планує створити масові протести та спротиви біля місцевих державних адміністрацій (том. 1, а.с.18-19).

У результаті отримання вищезазначеної інформації, рішеннями УДМС України в Івано-Франківській області від 22.04.2022 позивачу було заборонено в`їзд в Україну строком на три роки. На підставі рішення про заборону в`їзду, УДМС України в Івано-Франківській області рішенням від 26.04.2022 також скасувало посвідку на тимчасове проживання позивача та зобов`язано залишити територію України протягом 7 днів з дня отримання копії вказаного рішення (том. 1, а.с.14-17).

Окрім того, на підставі рішення від 26.04.2022 року УДМС України в Івано-Франківській області та відповідного звернення на адресу Університету, наказом ректора №126-с від 05.05.2022 року позивача було відраховано з числа студентів у зв`язку із скасуванням посвідки на тимчасове проживання в Україні (том 1 а.с.33-34).

Також, судом встановлено, що позивач звернувся з адміністративним позовом до УДМС України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення УДМС про скасування посвідки на тимчасове проживання в України (справа №300/2042/22). На даний час, вказана справа перебуває у провадженні Восьмого апеляційного адміністративного суду та ухвалою апеляційного суду від 31.08.2023 у справі № 300/2042/22 зупинене провадження до набрання законної сили судовим рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі № 344/7482/22.

Оцінюючи правовідносини, які склалися між сторонами, з урахуванням фактично встановлених обставин справи, суд вважає, що вимога позивача про визнання інформації недостовірною не спрямована на захист особистих немайнових прав, таких, як честь, гідність та ділова репутація, а безпосередньо спрямована на скасування рішень про заборону йому в`їзду в Україну та скасування посвідки на тимчасове перебування в Україні. Звернення до суду з даним цивільним позовом, фактично спрямоване на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи), що не відповідає завданням цивільного судочинства ( про це наголошено в Постанові Великої палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі №333/6816/17 провадження № 14-87 цс 20).

Тобто, в даній цивільній справі позивачем використовується приватно-правовий інструментарій (шляхом подання позову про спростування недостовірної інформації) для створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин. Про це безпосередньо свідчить суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, зміст та юридична природи обставин у справі.

Окремо суд, визначаючи юридичну природу оспорюваної інформації, яка міститься в листі УРСР в Івано-Франківській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України №884/55/108/01-2022, та спосіб її надіслання до УДМС України в Івано-Франківській області, зазначає наступне.

УРСР в Івано-Франківській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, як правоохоронний орган, у процесі своєї діяльності взаємодіє з органами правопорядку та іншими органами державної влади, а також органами місцевого самоврядування відповідно до закону та інших нормативно-правових актів, що слідує із ст. 5 Закону України «Про Національну поліцію».

УДМС України в Івано-Франківській області в структурі Державної міграційної служба України (ДМС), яка є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів (п. 1 Положення про ДМС України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 360).

Як і діяльність Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України так і діяльність Державної міграційної служба України, безпосередньо спрямовується та координується через Міністра внутрішніх справ, тобто ці два органи підвідомчі одному міністерству.

В ході судового розгляду не підтверджено, що оспорювана інформація зібрана в рамках кримінального провадження чи провадження у справі про адміністративне правопорушення, що, з урахуванням висновків наведених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1, мало б інший порядок оскарження.

Відтак, проаналізувавши змісту ст.ст. 10, 21 Закону України «Про інформацію» та ст.ст. 6, 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації», застосовуючи метод виключення, можна прийти до висновку, що оскаржувана інформація є службовою, тобто, за визначенням, такою, що: 1) міститься в документах суб`єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов`язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень; 2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

З урахуванням вищенаведеного аналізу та фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що в даній справі має місце не поширення недостовірної інформації, в значенні положень ч. 2 ст. 5 Закону України «Про інформацію», ст.ст. 270, 277, 297 ЦК України, а по суті відбулася передача службової інформації за допомогою листування від одного уповноваженого органу - УРСР в Івано-Франківській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, до іншого - УДМС України в Івано-Франківській області.

Службові особи обох цих установ в процесі свої діяльності здійснюють публічно-владні управлінські функції, або надають адміністративні послуги, тобто є суб`єктами владних повноважень.

Таким чином, оспорювану інформацію, яку суд, за наявними матеріалами справи, відносить до службової, слід оцінювати на предмет законності її отримання, опрацювання, передачі, чи іншого користування інформацію, що, відповідно, повинно здійснюватися суб`єктами владних повноважень в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Якщо говорити про можливі способи судового захисту, то до прикладу, в адміністративному судочинстві за позовами про визнання протиправними дій та зобов`язати вчинити певну дію, адміністративні суди також застосовують такий спосіб відновлення порушеного права, як зобов`язання суб`єктів владних повноважень відкликати листа (приклад - справа № 640/1240/19), що є аналогічним способу захисту в цивільному судочинстві за позовом

про спростування недостовірних відомостей.

Зазначене, не є завданням цивільного судочинства, та може бути віднесене до завдань адміністративного судочинства за наявності відповідного спору з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Отже, враховуючи все вищевикладене, суть права та/або інтересу, за захистом якого звернувся позивач, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу обставин у справі, суд приходить до висновку, що вже на момент подання позову між сторонами був відсутній предмет цивільного спору, за захистом якого позивач звернувся до суду, оскільки правовідносини, які виникли між сторонами не пов`язані із захистом честі, гідності і ділової репутації, тому такий спосіб захисту, як спростування недостовірних відомостей, позивачем обрано неправильно.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 23.12.2022 у справі № 522/8782/16-ц, поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Подібного правового висновку також дійшов Верховний Суд дійшов у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18 (провадження № 61-2018св19), від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України,-

На підставі вищенаведеного, відповідно до п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України , суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у цивільній справі за позовом адвоката Якубовського Олександра Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Управління стратегічних розслідувань в Івано-Франківській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про спростування недостовірних відомостей закрити.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 20.10.2023 року.

Суддя Богдан АТАМАНЮК