РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/9500/23

№ 2/183/4079/23

11 жовтня 2023 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді - Оладенко О.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права співзабудовника на 1/2 частину спірного об`єкта незавершеного будівництва (житлового будинку з надвірними побудовами), зведеного за час шлюбу, але не введеного в експлуатацію,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом у якому просив: визнати об`єктом спільної сумісної власності об`єкт незавершеного будівництва житловий будинок з надвірними побудовами, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером :01:006:0230; визнати позивача співзабудовником побудованого під час шлюбу, але не введеного в експлуатацію об`єкта незавершеного будівництва, розташованого за вищевказаною адресою; визнати за позивачем, право як співзабудовника на 1/2 частину спірного об`єкта незавершеного будівництва.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 01 листопада 1989 року перебував у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі, 14.08.1990 за договором купівлі-продажу купили житловий саманний будинок АДРЕСА_1 , площею 9 кв.м. Правовстановлюючий документ оформлено на відповідачку. Відповідно до довідки від 26.05.1993 відповідачці ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво житлового будинку за вказаною адресою житловою площею 45,6 кв.м. Будівництво будинку на підставі цього дозволу відбувалося за час шлюбу і за кошти зі спільного сімейного бюджету. Позивач з 1990 року зареєстрований за вказаною адресою. На момент звернення до суду будівництво завершено, проте будинок не введено в експлуатацію. З травня 2023 відповідачка чинить перешкоди у користуванні житлом. Посилаючись на те, що споруджений за час шлюбу за спільні кошти новозбудований житловий будинок є об`єктом спільної сумісної власності, просить задовольнити його позов.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2023 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Відповідач належним чином повідомлена про розгляд справи. 04.10.2023 через канцелярію суду відповідачка подала відзив. Вказаний відзив у порушення вимог ч.ч.4,5 ст.178 ЦПК України подано суду без доказів надіслання його позивачу, а тому судом не приймається.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

З 04 листопада 1989 року сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №636 (а.с.9). Документи про розірвання цього шлюбу в матеріалах справи відсутні.

Згідно з листом КП «Новомосковське бюро технічної інвентаризації» ДОР від 20.06.2022, з приводу правовстановлюючих документів на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , адвокату Медведовській Л.М. було надано копію договору купівлі-продажу від 14.08.1990 на ім`я ОСОБА_2 (а.с.12). Проте, до позовної заяви копію цього документа позивачем не додано.

Також, у вказаному листі зазначено, що будівництво нового житлового будинку на місці старого будинку було дозволено ОСОБА_2 згідно з рішенням №618 виконкому Новомосковської міської ради від 21.05.1993. Останнє технічне обстеження старого будинку було проведене спеціалістом БТІ 16.03.1990, тобто перед посвідченням договору купівлі-продажу. Технічна та правовстановлююча документація на новозбудований будинок БТІ не виготовлялась. Право власності на новозбудований будинок в БТІ не зареєстровано.

Так, згідно з довідкою №26/05 від 26.05.1993, виданою ОСОБА_2 , останній надано дозвіл на будівництво будинку та прибудинкових побудов на ділянці ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 зі строком завершення будівництва до травня 1996 року, згідно з планом забудови та рішення міськвиконкому від 21 травня 1993 року №618; будівництво індивідуального житлового будинку по типовому проекту житловою площею 45,6 кв.м., літньої кухні, гаража (а.с.10).

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на житловий будинок за вищезазначеною адресою не зареєстровано (а.с.13).

Згідно з Інформацією з Державного земельного кадастру, за адресою АДРЕСА_1 присвоєно кадастровий номер :01:006:0230, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; розроблено технічну документацію із землеустрою від 29.12.2021, проте інформація про форму власності відсутня (а.с.11).

До позовної заяви позивачем додано копію технічного паспорта за адресою: АДРЕСА_1 станом на 07.02.2022. У ньому відображено факт побудови житлового будинку загальною площею 87,2 кв.м., житловою площею 51,4 кв.м., а також прибудинкових споруд. У технічному паспорті зазначено, що будинок та прибудинкові споруди зведено у 1991 році.

Інші докази про те, що після отримання дозволу на будівництво на підставі рішення міськвиконкому від 21 травня 1993 року №618 сторонами було побудовано житловий будинок, матеріали справи не містять.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку ( доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 520/16281/15-ц (провадження № 20566св19).

Висновок Верховного Суду у постанові від 03.02.2021 року у справі №630/637/17 зводиться до того, що для визнання об`єкта незавершеного будівництва об`єктом права спільної сумісної власності подружжя необхідно встановити, чи не відноситься такий об`єкт до самочинного будівництва, оскільки, якщо будівництво є самочинним, то визнати право власності на нього як на об`єкт незавершеного будівництва неможливо. Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку та стає предметом поділу спільно набутого майна подружжя після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.

Разом із тим, за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на всій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу).

За змістом ч.ч.1, 2 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

За наявності усієї дозвільної документації, тобто документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об`єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об`єкта незавершеного будівництва, до реєстрації права власності на новозбудоване нерухоме майно особа є власником лише матеріалів, обладнання та іншого майна, що було використано в процесі будівництва (постанова Верховного Суду від 21 березня 2019 року у справі № 909/175/18).

Позивач не надав суду та разом з позовом не подав клопотання про витребування інформації про те, на чиє замовлення 20.12.2021 виготовлено технічну документацію; кому надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою.

Верховний Суд у постанові від 03.06.2020 року у справі №722/1882/16-ц вказав, що самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, є наслідком визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини 1 статті 376 ЦК України.

Наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права на нього як на об`єкт нерухомості, у тому числі й права забудовника на таке нерухоме майно.

Доказів погодження у встановленому порядку зміни житлової площі з 45,6 кв.м. на 51,4 кв.м., матеріали справи не містять.

За наявними у справі доказами, зокрема копією технічного паспорта, встановлено, що будинок зведено у 1991 році, натомість дозвіл на будівництво надано у 1993 році на будинок меншої площі.

Отже, вказані обставини свідчать про те, що здійснена побудова вказаного житлового будинку є об`єктом самочинного будівництва й не може бути предметом цивільно-правових відносин у розумінні положень цивільного законодавства України.

Враховуючи встановлені судом обставини та норми законодавства, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 274, 276, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП не відомий, адреса: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено і підписано 11 жовтня 2023 року .

Суддя Оладенко О.С.