Постанова

Іменем України

04 жовтня 2023 року

м. Київ

Справа № 626/68/21

провадження № 61-2422св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р.А.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - Приватне аграрно-орендне підприємство «Промінь»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Приватного аграрно-орендного підприємства «Промінь» на постановуПолтавського апеляційного суду від 18 січня 2023 року,прийняту у складі колегії суддів: Лобова О. А., Дорош А. І., Триголова В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви

У січні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду

з позовом до Приватного аграрно-орендного підприємства «Промінь» (далі - ПАОП «Промінь») про повернення земельних ділянок у зв`язку з закінченням строку дії договорів оренди землі.

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 мотивували тим, що 10 серпня 2004 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ПАОП «Промінь» укладені договори оренди земельних ділянок АДРЕСА_1 та № 72 строком на 5 років, тобто до 10 серпня 2009 року. Потім, за обоюдною усною згодою сторін, договори двічі пролонговані ще на 5 років - до 10 серпня 2014 року та до 10 серпня 2019 року. Позивачі вказували, що в момент їх укладання копію примірників договорів вони не отримали.

У 2019 році позивачі звернулися до ПАОП «Промінь» з повідомленням про небажання продовжувати договори оренди своїх земельних ділянок. Відповідач видав їм на руки примірники договорів, в яких вони помітили виправлення (шляхом рукописного домальовування цифри гелевою ручкою чорного кольору) у пунктах 2.2.1 договорів, а саме виправлено рік у графі «термін дії договору» замість «2009 року» зазначено «2029 року».

Згоди на продовження дії договорів до 2029 року позивачі не надавали. Факт підробки документів (договорів оренди землі) встановлений постановою слідчого від 16 травня 2017 року про закриття кримінального провадження № 0000500 на підставі висновку почеркознавчої експертизи ХНДІСЕ ім. Бокаріуса, що підтверджується постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 листопада 2019 року у справі № 626/849/17.

Позивачі вважали, що договори оренди, укладені 10 серпня 2004 року, припинили дію з 10 серпня 2019 року.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили суд:

- повернути ОСОБА_1 земельну ділянку у відповідності до пункту 4.2 договору оренди землі від 10 серпня 2004 року № 80, укладеному між ОСОБА_1 та ПАОП «Промінь», зареєстрованому у Красноградському районному відділі Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» 10 серпня 2004 року № 69;

- повернути ОСОБА_2 земельну ділянку у відповідності до пункту 4.2 договору оренди землі від 10 серпня 2004 року № 72, укладеному між ОСОБА_2 та ПАОП «Промінь», зареєстрованому у Красноградському районному відділі Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» 10 серпня 2004 року № 70.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області

від 29 вересня 2021 року, ухвалене у складі судді Дудченко В. О., у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі не надали належних та допустимих доказів того, що договори оренди земельних ділянок між ними та ПАОП «Промінь» від 10 серпня 2004 року укладено на інший строк, ніж той, що зазначено в договорах, та не надали доказів того, що у договори оренди без згоди позивачів внесені виправлення після їх укладення.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

26 жовтня 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали до Харківського апеляційного суду апеляційну скаргу на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 29 вересня 2021 року.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 05 листопада 2021 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 25 березня 2022 № 14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 18 січня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено. Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 29 вересня 2021 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Зобов`язано ПАОП «Промінь» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку площею 5,72 га, розташовану на території Кобзівської сільської ради Красноградського району Харківської області, кадастровий номер :09:000:0091, відповідно пункту 4.2 договору оренди землі від 10 серпня 2004 року № 80, укладеному між ОСОБА_1 та ПАОП «Промінь», зареєстрованому у Красноградському районному відділі Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» 10 серпня 2004 року № 69.

Зобов`язано ПАОП «Промінь» повернути ОСОБА_2 земельну ділянку площею 5,72 га, розташовану на території Кобзівської сільської ради Красноградського району Харківської області, кадастровий номер :09:000:0090, відповідно пункту 4.2 договору оренди землі від 10 серпня 2004 року № 72, укладеному між ОСОБА_2 та ПАОП «Промінь», зареєстрованому у Красноградському районному відділі Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» 10 серпня 2004 року № 70.

Стягнуто з ПАОП «Промінь» на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені останнім за подачу позову до суду першої інстанції та апеляційної скарги, у розмірі 2 279 гривень.

Стягнуто з ПАОП «Промінь» на користь ОСОБА_2 судові витрати, понесені останньою за подачу позову до суду першої інстанції та апеляційної скарги у розмірі 2 279,00 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачі, обґрунтовуючи заявлені вимоги, посилалися на те, що у пункті 2.2.1 отриманих примірників договорів виправлена кінцева дата дії договорів, а саме кульковою ручкою поверх друкованого текста виправлена цифра «0» на цифру «2» у цифрі «2009», у зв`язку з чим кінцевий термін дії договору змінений з 31 грудня 2009 року на 31 грудня 2029 року, що не заперечується відповідачем. Всупереч встановленим правилам діловодства тексти договорів не містять відповідних записів, які підтверджують погодження обома сторонам виправлень, внесених у текст документа. Отже, зважаючи на категоричну позицію обох позивачів та відсутність інших доказів, суд апеляційної інстанції вказав, що відсутні підстави вважати доведеним, що виправлення у тексти договорів були внесені за згодою позивачів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2023 року ПАОП «Промінь» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Полтавського апеляційного суду від 18 січня 2023 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

23 лютого 2023 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу ПАОП «Промінь» залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

23 березня 2023 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали із Красноградського районного суду Харківської області, іншим учасникам надіслано копії касаційної скарги.

У квітні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

25 вересня 2023 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18).

Крім того, заявник стверджує, що суд апеляційної інстанції надав неправильну оцінку зібраним доказам, що призвело до скасування законного рішення суду першої інстанції. Так, у оспорювані договори кульковою ручкою зроблено не тільки запис дати дії договору, а й інші написи, зокрема, прізвище, ім`я та по батькові орендодавців.

Суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що внесення змін до строку дії договору, після підписання, нічим не доводиться, позивачами не надано оригіналів договорів зі строком дії до 2009 року, хоча згідно з частиною другою розділу 7 договору один з примірників договору знаходиться в орендодавця.

Крім того, заявник вказує, що суд апеляційної інстанції надав неправильну оцінку зібраним доказам. Суд, аналізуючи докази, наявні у матеріалах справи: додаткові угоди до договору оренди земельної ділянки № 80 від 01 грудня 2013 року, від 01 грудня 2015 року, від 01 грудня 2016 року, від 27 грудня 2019 року, укладені між ОСОБА_1 та ПАОП «Промінь» (а.с.41- 46), аналогічні додаткові угоди до договору оренди земельної ділянки № 72 від 01 грудня 2014 року, від 01 грудня 2015 року, від 01 грудня 2016 року, від 27 грудня 2019 року, укладені між ОСОБА_2 та ПАОП «Промінь»(а.с.47-51), дійшов висновку про те, що орендар та орендодавець визначили лише відсоток та розмір орендної плати, що не відповідає дійсності в повній мірі. В указаних додаткових угодах підвищувалась не тільки орендна плата, а містяться пункти 1.4, 1.3, у яких вказано, що «інші умови вищевказаного договору, не порушені даними додатковими угодами, залишаються незмінними і сторони підтверджують за ними свої зобов`язання (зокрема, термін оренди за пунктом 2.2.1 - «двадцять п`ять років з дати його реєстрації»).

Відзив на касаційну скаргу у визначений судом строк не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 5,72 га, розташована на території Кобзівської сільської ради Красноградського району Харківської області, кадастровий номер :09:000:0091, державний акт І-ХР №025707, який зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 16 січня 2003 року за №76.

ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 5,72 га, розташована на території Кобзівської сільської ради, Красноградського району Харківської області, кадастровий номер :09:000:0090, державний акт І-ХР №025708, який зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 16 січня 2003 року за №75.

10 серпня 2004 року між ОСОБА_1 та ПАОП «Промінь» укладений договір № 80 оренди даної земельної ділянки площею 5,72 га.

10 серпня 2004 року між ОСОБА_2 та ПАОП «Промінь» укладений договір № 72 оренди даної земельної ділянки площею 5,72 га.

Пунктами 2.2.1. вказаних договорів оренди визначено, що договір укладено строком до 31 грудня 2029 року, починаючи з дня його реєстрації, при цьому у кінцевій даті строку дії договору «31 грудня 2029 року», цифра «2» написана кульковою ручкою.

Пунктом 7 договорів зазначено, що ці договори укладено у чотирьох примірниках, які мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться у орендодавців ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , другий - у орендаря ПАОП «Промінь», третій - у Кобзівській сільраді, четвертий - у Красноградському відділі Державного земельного кадастру.

10 серпня 2004 року договори оренди землі від 10 серпня 2004 року № 80 та від 10 серпня 2004 року № 72 зареєстровані у Красноградському районному відділі Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» за № 69 та № 70.

Встановлено, що ОСОБА_1 особисто підписував додаткові угоди до договору оренди землі № 80 від 10 серпня 2004 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАОП «Промінь», а саме: 10 вересня 2013 року, 01 грудня 2013 року, 01 грудня 2015 року, 01 грудня 2016 року та 27 грудня 2019 року, згідно з якими підвищувалась орендна плата, а також в цих додаткових угодах вказано, що пункт 1.4, пункт 1.3 - «інші умови вищевказаного договору», не порушені даною додатковою угодою, залишаються незмінними і сторони підтверджують за ними свої зобов`язання (зокрема, термін оренди за пунктом 2.2.1 - двадцять п`ять років з дати його реєстрації).

ОСОБА_2 особисто підписувались додаткові угоди до договору оренди землі № 72 від 10 серпня 2004 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПАОП «Промінь», а саме: 01 грудня 2014 року, 01 грудня 2015 року, 01 грудня 2016 року та 27 грудня 2019 року, згідно з якими підвищувалась орендна плата, а також а також в цих додаткових угодах вказано, що пункт 1.4, пункт 1.3 - «інші умови вищевказаного договору», не порушені даною додатковою угодою, залишаються незмінними і сторони підтверджують за ними свої зобов`язання (зокрема термін оренди за пунктом 2.2.1 - двадцять п`ять років з дати його реєстрації).

Ніяких висновків щодо проведених експертиз щодо договорів оренди землі від 10 серпня 2004 року № 80 між позивачем ОСОБА_1 та «ПАОП Промінь» та № 72 між позивачем ОСОБА_2 та «ПАОП Промінь» матеріали справи не містять.

Факт підробки цих договорів оренди землі не встановлений, оскільки позивачами не надано належних та допустимих доказів факту підробки цих договорів.

15 грудня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 направили на адресу ПАОП «Промінь» претензію про повернення їхніх земельних ділянок у зв`язку із закінченням строку дії договорів.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:

- суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);

- судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України, зокрема, суди належним чином не дослідили зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга ПАОП «Промінь» підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції не відповідає.

Стаття 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що строк дії договорів оренди від 10 серпня 2004 року, визначений у пунктах 2.2.1, було змінено (шляхом допису гелевою пастою чорного кольору рукописної цифри 2 поверх друкованої цифри 0 у цифрі 2009) без згоди позивачів. Відомостей про те, що вказані виправлення обумовлені та погоджені сторонами, ані примірник самого договору оренди землі, ані інші документи не містять. Тому, суд апеляційної інстанції вважав, що права позивачів підлягали захисту в обраний ними спосіб.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, ПАОП «Промінь», зокрема, вказувало, що суд, внаслідок неправильної оцінки зібраних доказів, дійшов помилкового висновку про те, що між сторонами припинилися договірні відносини, при цьому ПАОП «Промінь» звернуло увагу на додаткові угоди, згідно з умовами яких між сторонами існують договірні відносини, які в силу вимог статті 629 ЦК України є обов`язковими до виконання.

Такі доводи касаційної скарги заслуговують на увагу з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) вкотре нагадав, що тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України «Про оренду землі»).

Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін (частина перша статті 19 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до статті 14 Закону України «Про договір оренди» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Особа, яка відповідно до закону може бути орендодавцем земельної ділянки, може встановити вимогу нотаріального посвідчення договору оренди землі та скасувати таку вимогу. Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Така вимога є обтяженням речових прав на земельну ділянку та підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом.

Істотною умовою договору оренди землі є, зокрема строк дії договору оренди (частина перша статті 15 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про оренду землі» відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6,11,17,19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Суд першої інстанції, надаючи оцінку зібраним доказам, враховував положення статті 629 ЦК України, статті 14 Закону України «Про оренду землі», встановив, що позивачі особисто підписували додаткові угоди до договорів оренди землі № 72 та № 80 від 10 серпня 2004 року, тому дійшов правильного висновку, що сторони дійшли згоди за всіма його істотними умови, в тому числі і щодо строку дії договору, оскільки пункт 2.2.1 договорів оренди містить положення про те, що ці договори укладено до 31 грудня 2029 року, тобто на 25 років.

Ці обставини підтверджено і витягами з Державного реєстру речових прав, які сформовано, зокрема, 22 травня 2018 року, та у яких строк дії кожного із договорів оренди вказано - до 31 грудня 2029 року.

Отже, правильними є висновки суду першої інстанції про те, що позивачі не виконали вимоги статей 12, 81 ЦПК України та не підтвердили належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилалися як на підставу своїх вимог, а саме, що строк дії договорів оренди, укладених 10 серпня 2004 року, було укладено на 5 (п`ять) років, тобто до 10 серпня 2009 року, та пролонговано за взаємною усною домовленістю сторін двічі на 5 (п`ять) років тобто до 10 серпня 2014 року та до 10 серпня 2019 року.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Позивачі вимог про недійсність договорів оренди не заявили.

Судом першої інстанції було з`ясовано фактичні обставини справи, надано оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права та ухвалено рішення у відповідності до вимог статті 263 ЦПК України.

Таким чином, доводи касаційної скарги знайшли своє підтвердження.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

У справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені повно.

За таких обставин касаційну скаргу слід задовольнити, постанову суду апеляційної інстанції скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Документально підтверджені судові витрати у розмірі 3 632,00 грн за подання касаційної скарги підлягають стягненню з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у дольовому порядку на користь ПАОП «Промінь», тобто по 1 816,00 грн з кожного.

Керуючись статтями 402, 409, 413, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного аграрно-орендного підприємства «Промінь» задовольнити.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 18 січня 2023 року скасувати, рішення Красноградського районного суду Харківської області від 29 вересня 2021 року залишити в силі.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Приватного аграрно-орендного підприємства «Промінь» сплачений за подачу касаційної скарги судовий збір у сумі 3 632,00 грн, по 1 816,00 грн з кожного.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець