КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 754/8222/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Кролівець О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Сьома київська державна нотаріальна контора про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Гордієнка Юрія Петровича на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 квітня 2023 року в складі судді Таран Н. Г. ,

встановив:

07.07.2020 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Сьома київська державна нотаріальна контора, про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Посилалась на ті підстави, що з лютого 2012 року вона проживала однією сім`єю разом із ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_3 залишилася спадщина, в тому числі квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в якій вона проживала разом зі спадкодавцем.

Зазначала, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини вона постійно проживала разом зі спадкодавцем однією сім`єю та подала нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Крім неї з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 подав ОСОБА_2 , який, зі слів державного нотаріуса, є спадкоємцем п`ятої черги за законом.

Факт проживання позивача разом із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини може бути підтверджений існуючими документами та показаннями свідків.

Посилаючись на вказані обставини, просила встановити факт, що ОСОБА_1 проживала із ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю з лютого 2012 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17 квітня 2023 року позовні вимоги залишено без задоволення.

16.05.2023 представник ОСОБА_1 - адвокат Гордієнко Ю. П. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 квітня 2023 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Зазначив, що на підтвердження факту проживання ОСОБА_1 разом із ОСОБА_4 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, в суді першої інстанції було допитано в якості свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Також була допитана в якості свідка і сама ОСОБА_1 .

Свідки підтвердили: факт ведення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спільного господарства ( у них були спільні витрати на утримання житла (квартири); наявність спільного бюджету (вони за спільні кошти сплачували за комунальні послуги, купували продукти харчування, меблі, побутову техніку, шпалери, матрац); що вони спільно харчувалися ( з одного холодильника, за одним столом, разом святкували різні свята), купували майно для спільного користування (меблі, телевізор, мікрохвильову піч, пральну машину, матрац тощо); факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 брали спільну участь у витратах на утримання житла (сплачували за комунальні послуги), спільно проводили ремонт житла (квартири) ( декілька разів ремонтували вхідні двері, вставляли замок у вхідні двері, проводили поточний ремонт квартири, обклеювали стіни кімнат шпалерами); що ОСОБА_1 надавала допомогу ОСОБА_3 у зв`язку з її інвалідністю, доглядала її, коли вона хворіла; що у ОСОБА_1 і ОСОБА_3 була домовленість про порядок користування житловим приміщенням ( за взаємною згодою проживали в різних кімнатах); інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

На думку позивача, вона надала до суду належні докази в обґрунтування своїх позовних вимог, проте суд першої інстанції не взяв до уваги її покази як свідка та покази інших свідків, що свідчить про порушення вимог ст. 263 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості судового рішення.

Відзиву на апеляційну скаргу суду надано не було.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Гордієнко Ю.П. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Литвинов О. Р. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що з показів свідків та наявних у справі письмових доказів встановлено, що позивач у справі дійсно проживала в квартирі спільно з померлою ОСОБА_3 .

При цьому позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла за адресою: АДРЕСА_1 , його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування зазначеним житлом, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 проживала та з 21.01.1988 року була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2 . Вказана квартира належала їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації 28.10.2003 (розпорядження №2089), та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 28.11.2003 за реєстровим №3382.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 20 січня 2020 року Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Поховання ОСОБА_3 здійснив двоюрідний дядько спадкодавця - відповідач ОСОБА_2

21 лютого 2020 року, за заявою ОСОБА_1 від 18.02.2020, Сьомою київською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу № 115/2020 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3

18 червня 2020 року з заявою про прийняття спадщини до Сьомої київської державної нотаріальної контори звернувся ОСОБА_2

10 квітня 2020 року державний нотаріус Сьомої київської державної нотаріальної контори Паньшина О. В. повідомила ОСОБА_1 про те, що після спливу строку прийняття спадщини відповідно до ст. 1270, 1298 ЦК України їй необхідно надати рішення суду про визнання її спадкоємицею відповідно до ст. 1264 ЦК України. Юридичний факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини має бути встановлений винятково рішення суду.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Відповідно до статей 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення зі спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі № 554/14633/15-ц (провадження № 61-9952св18), від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц (провадження № 61-43735св18), від 28 травня 2021 року у справі № 182/653/17 (провадження № 61-11815св20) та інших.

Таким чином, у зазначеній справі підлягали встановленню, як факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, так і тривалість такого проживання - щонайменше п`ять років.

Судом першої інстанцій встановлено, не спростовано матеріалами справи та позивачем те, що ОСОБА_3 з 21.01.1988 і до дня смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва (т.1, а. с.157).

При цьому, місце проживання ОСОБА_1 з 14 лютого 2000 року зареєстроване за адресою: АДРЕСА_4 (т. 1, а. с. 4).

Як пояснила ОСОБА_1 в судовому засіданні в якості свідка, вона познайомилась з ОСОБА_3 у 2011 році, коли працювала в продуктовому магазині. ОСОБА_3 приходила в магазин, вони спілкувались. В подальшому ОСОБА_3 запропонувала їй жити разом з нею, бо їй було сумно. В 2012 році вона переїхала до ОСОБА_3 в її однокімнатну квартиру, вони разом сплачували комунальні платежі, готували їсти, святкували дні народження, Новий рік. ОСОБА_3 подарувала їй золоту каблучку. Вона теж їй робила подарунки. Відповідача ОСОБА_2 в квартирі вперше побачила у 2018 році. Він міг вільно заходити в квартиру, мав ключі. ОСОБА_3 з приводу нього нічого не пояснювала. Квитанції про сплату комунальних платежів зберігались в шафі. Після смерті ОСОБА_3 квитанцій не стало. ОСОБА_3 мала психічний розлад, перебувала на обліку. Її похованням займався ОСОБА_2 .

Допитаний в якості свідка відповідач ОСОБА_2 суду пояснив, що ОСОБА_3 мала інвалідність з дитинства у зв`язку з психічним захворюванням, перебувала на обліку. В її квартирі періодично проживали якісь люди. Не заперечує, що ОСОБА_1 проживала в квартирі спадкодавця, винаймала у неї житло. За ОСОБА_3 він отримував пенсію, купував їй продукти харчування.

Суд першої інстанції, оцінивши покази вказаних свідків, а також свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , дійшов правильного висновку про недоведеність заявлених позовних вимог, оскільки вказані докази не є достатніми для підтвердження проживання позивача разом із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, що вказані особи були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, що відносини між ними носили характер сімейних у розумінні статті 3 СК України.

Висновок суду відповідає обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, узгоджується з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гордієнка Юрія Петровича залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 жовтня 2023 року.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук