провадження № 22-ц/824/8064/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Юрія Вікторовича, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Світлани Тарасівни, треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання недійсним довіреностей та договорів купівлі-продажу земельних ділянок, зобов`язання нотаріуса вчинити дії, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Світлана Тарасівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Юрій Вікторович, про усунення перешкод в користуванні власністю,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_7 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , звернулася до суду із позовом та просила визнати недійсною довіреність від 20 червня 2017 року, укладену від імені ОСОБА_7 , посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко С. Т. за реєстровим № 437; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0701 га, кадастровий номер № :75:670:0092, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю. В. за реєстровим № 4924; зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко С. Т. та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Ю. В. внести відповідні зміни до Єдиного реєстру довіреностей, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 03 вересня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., зареєстрованого у реєстрі за № 8692, належить земельна ділянка площею 0,0701 га, кадастровий номер № :75:670:0092, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . У серпні 2018 року їй стало відомо, що 30 червня 2017 року ОСОБА_4 , діючи в її інтересах на підставі довіреності, посвідченої 20 червня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко С.Т. за реєстровим № 437, продав, а ОСОБА_1 купив земельну ділянку площею 0,0701 га, кадастровий номер № :75:670:0092, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , про що між ними було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю. В. за реєстровим № 4924. Позивач вказує, що вона не мала наміру на продаж належної їй земельної ділянки, довіреності на право розпорядження майном ОСОБА_4 не видавала, кошти за спірним договором не отримувала.

У вересні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом та просила визнати недійсною довіреність від 20 червня 2017 року, укладену від імені ОСОБА_3 , посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко С.Т. за реєстровим № 342; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер № :75:670:0275, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. за реєстровим № 4927; зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко С. Т. та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Ю. В. внести відповідні зміни до Єдиного реєстру довіреностей, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивачу стало відомо, що ОСОБА_4 , який діяв в її інтересах, відповідно до довіреності, посвідченої 04 травня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко С. Т. за реєстровим № 342, продав, а ОСОБА_1 купив земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер № :75:670:0275, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , про що між ними було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю. В. за реєстровим № 4927. Позивач зазначала, що вона не мала наміру на продаж належної їй земельної ділянки, довіреності на право розпорядження майном ОСОБА_4 не видавала, кошти за спірним договором не отримувала.

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом та просив усунути перешкоди у користуванні власністю, набутою шляхом купівлі-продажу, а саме: земельною ділянкою, площею 0,0701 га, з кадастровим номером № :75:670:0092, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та земельною ділянкою, площею 0,1 га, з кадастровим номером № :75:670:0275, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що 30 червня 2017 року ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_4 , який діяв в інтересах ОСОБА_7 на підставі довіреності, посвідченої 20 червня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко С. Т. за реєстровим № 437, земельну ділянку площею 0,0701 га, з кадастровим номером № :75:670:0092, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , про що між ними було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. за реєстровим № 4924. Цього ж дня, він придбав у ОСОБА_4 , який діяв в інтересах ОСОБА_3 , відповідно до довіреності, посвідченої 04 травня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко С. Т. за реєстровим № 342, земельну ділянку площею 0,1 га, з кадастровим номером № :75:670:0275, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , про що між ними було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю. В. за реєстровим № 4927. Проте, відповідачі чинять йому перешкоди в користуванні земельними ділянками, які він придбав правомірно.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13 лютого 2019 року цивільну справу № 759/13817/18 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про визнання недійсною довіреності та договору купівлі-продажу земельної ділянки об`єднано в одне провадження з цивільною справою № 759/13824/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсною довіреності та договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 14 лютого 2023 року позов ОСОБА_3 задоволено частково:

- визнано недійсною довіреність від 20 червня 2017 року, укладену від імені ОСОБА_7 , посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко С.Т., зареєстровану в реєстрі №437.

- визнати недійсною довіреність від 04 травня 2017 року, укладену від імені ОСОБА_3 , посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко С.Т., зареєстровану в реєстрі №342.

- визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,01 га з кадастровим номером :75:670:0275, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 30.06.2017 р. між ОСОБА_4 , який діяв від імені ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В., зареєстрований в реєстрі за № 4927.

В решті позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що 10 вересня 2018 року під головуванням судді Сенько М.Ф. було винесено ухвалу про відкриття провадження у справі. Також, 18 січня 2021 року під головуванням судді Шум Л.М. було винесено ухвалу про відкриття провадження у справі. При цьому, відповідно до положень ЦПК України, по одній позовній заяві можливо відкрити лише одне судове провадження. Крім того, в порушення ст. 51, 53, 55, 83 та 127 ЦПК України суддею Шум Л.М. з порушенням вимог закону було вирішено ряд процесуальних питань в протокольній ухвалі від 07 жовтня 2021 року. Так, суддею було залучено належного відповідача - ОСОБА_4 . Проте, у відповідності до ч. 4 ст. 51 ЦПК України про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвал. Також, було замінено сторону позивача ОСОБА_8 на ОСОБА_9 . При цьому, протокольна ухвала від 07 жовтня 2021 року не містить жодного обґрунтування щодо підстав здійснення заміни позивача з ОСОБА_7 та ОСОБА_3 . На момент подання даного клопотання про залучення до участі у справі правонаступника представник заявниці повинен був додати свідоцтво про право на спадщину щодо набуття прав та обов`язків за цивільним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3 . До заяви представник заявниці не додав доказів того, що ОСОБА_3 є єдиним спадкоємцем після померлої ОСОБА_7 по спадковій справі, яка зареєстрована в спадковому реєстрі за №124/2019 станом на 12 лютого 2021 року. Враховуючи вищевикладене, спірне рішення було постановлено за участю неналежної сторони процесу. Крім того, протокольною ухвалою було задоволено клопотання представника позивача Ковалишина Т.А. про поновлення строку для долучення до матеріалів справи наданих доказів. При цьому, документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Позивач не був позбавлений можливості надати суду усі наявні у нього докази як разом із поданням позовної заяви так і на стадії підготовчого провадження. Крім того, в порушення п. 4 ст. 49 ЦПК України, судом було приєднано до матеріалів справи уточнену позовну заяву від 12 лютого 2021 року, якою фактично позивачем були змінені підстави позову, що не допускається у разі направлення справи на новий розгляд. Відповідач також вказує, що згідно висновків Рецензії від 13 серпня 2021 року встановлено, що судово-почеркознавча експертиза, за результатами якої складено висновок експерта №17-3/1536 від 24 жовтня 2019 року, проведена неповно, з порушенням деяких вимог діючої Інструкції з організації проведення та оформлення експертних проваджень у підрозділах Експертної служби МВС України, затвердженої Наказом МВС України від 17 липня 2017 року №591, та недотриманням певних положень методики почеркознавчої експертизи, а зроблені в результаті дослідження категоричні негативні висновки стосовно справжності досліджуваних підписів від імені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є необґрунтованими. Вказане, на думку рецензіата, свідчить про порушення принципу повноти експертного дослідження, визначеного ст. 3 Закону України «Про судову експертизу», а також приписів п. 1 ст. 101 КПК України щодо обґрунтованості відповідей на поставлені питання. В резолютивній частині висновку експерта №17-3/1536 від 24 жовтня 2019 року, з яким не погоджується Відповідач-1, але який було покладені в основу спірного рішення суду, містяться категоричні висновки про те, що підписи від імені ОСОБА_11 та ОСОБА_3 здійснено не ними, а іншими особами. Проте, з моменту складення вказаного висновку, тобто за майже три роки, слідчим не пред`явлено жодній особі повідомлення про підозру. Відповідач також зазначає, що дії позивача, який заявляє вимогу про недійсність угоди і при цьому в уточненій позовній заяві стверджує про те, що нею було сплачено відповідачу-1 кошти у розмірі 28 000 дол. США, а її сином 15 000 дол. США ніяк не свідчить про добросовісність її дій та про необізнаність у відчуженні спірних земельних ділянок на користь Відповідача-1. Крім того, в матеріалах справи міститься копія розписки ОСОБА_4 про те, що він отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 33 000 дол. США за продаж спірних земельних ділянок. Оцінка вказаному доказу взагалі не була надана судом першої інстанції. Також, приватний нотаріус КМНО Шевченко С.Т., будучи в суді апеляційної інстанції під час розгляду даної справи в 2020 році зазначала про те, що і ОСОБА_11 і ОСОБА_13 особисто були в неї під час вчинення нотаріальної дії - видачі довіреності на свого онука/сина - ОСОБА_4 . Для посвідчення довіреностей нотаріусу було надано оригінали паспортів та ідентифікаційних кодів даних осіб, копії яких зберігаються в нотаріальних справах. Також, ОСОБА_11 і ОСОБА_3 було поставлено свій підпис в реєстрі нотаріальних дій, копія якого міститься в матеріалах справи (арк. 163, 164, том 1). Враховуючи зазначене, відповідач вважає, що є всі ознаки змови між позивачами та відповідачем-4, які є між собою близькими родичами, в заволодінні і майном і грошовими коштами відповідача-1, шляхом оскарження спірних правочинів. Відтак, оскаржуване рішення суду першої інстанції винесене без будь-якого правового аналізу матеріалів справи, не вникаючи в суть спору, при цьому судом було проігноровано рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказує про те, що відкриття провадження у справі при направленні справи новий розгляд не є порушенням норм процесуального права. Крім того, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це призвело до ухвалення незаконного рішення. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, що викладена у постанові віл 23 вересня 2020 року у справі № 756/12128/15-ц, постановлення судом першої інстанції ухвали про заміну сторони правонаступником без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, не змінює вимоги п. 28 ч. 1 ст. 353 ЦПК України про те, що такий вид ухвал підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду та не може бути перешкодою в реалізації однієї з основних засад судочинства - забезпечення апеляційного оскарження судового рішення. В той же час, апелянт вказані ухвали не оскаржив, хоча такі рішення приймались за його участю на момент відкриття провадження. Оскільки позивач ОСОБА_11 мала цивільну процесуальну дієздатність, брала участь у розгляді справи та померла після відкриття провадження у цивільній справі, у суду були наявні всі підстави для залучення правонаступника померлої сторони - ОСОБА_11 . Факт того, що ОСОБА_13 є єдиною спадкоємицею своєї матері - ОСОБА_11 підтверджується і довідкою №659/02-14 від 01 жовтня 2021 року, виданою приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Панченко А.В. Даний доказ знаходиться в матеріалах справи. Таким чином, оскаржуване рішення було постановлено за участю належної сторони процесу, що спростовує доводи апелянта. Суд першої інстанції правомірно встановив, що Висновок експерта № 17-3/1536 від 24 жовтня 2019 року, а також Висновки експертів від 16 листопада 2021 року №СЕ-19/111-21/43979-ПЧ та від 17 листопада 2021 року №СЕ-19/111-21/44007-ПЧ надані позивачем, містять інформацію щодо предмета доказування, одержані без порушення порядку, встановленого законом, експерт була обізнана про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і обставини справи є такими, що підтверджені належним способом. Позивач також вказує, що в межах справи, що переглядається суддею не було прийнято уточнену позовну заяву до розгляду. Тому, доводи відповідача з цього приводу не можуть братись до уваги апеляційним судом, оскільки уточнені позовні вимоги не були предметом розгляду в суді першої інстанції, а твердження апелянта безпідставні. Позивач вказує, що апеляційна скарга відповідача-1 не місить обґрунтованих доводів та доказів, які б підтверджували, що оскаржуване рішення є необґрунтованим та прийнятим з порушення норм процесуального права чи з неправильним застосування норм матеріального права.

Зі змісту мотивувальної частини апеляційної скарги вбачається, що відповідач фактично оскаржує судове рішення в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_3 та наводить обґрунтування незаконності, на його думку, рішення в цій частині.

Не дивлячись на те, що в прохальній частині апеляційної скарги відповідач просить суд апеляційної інстанції скасувати все рішення - жодних мотивів його незаконності в частині позовних вимог в задоволенні яких позивачу було відмовлено та в частині відмови в задоволенні зустрічного позову апеляційна скарга не містить.

Також, з прохальної частини апеляційної скарги вбачається, що відповідач просив ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що предметом оскарження поданої апеляційної скарги є рішення суду в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_3 , а відтак переглядає зазначене рішення саме в цій частині.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що земельна ділянка площею 0,1 га з кадастровим номером № :75:670:0275, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ) належала ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки укладеного з ОСОБА_7 та посвідченого 18 серпня 2016 року приватним нотаріусом КМНО Шевченко С.Т. зареєстрованого у реєстрі за № 436.

Зазначена земельна ділянка належала продавцю ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 26 березня 2015 року приватним нотаріусом КМНО Шевченко С.Т. (Т. 1, а.с. 56).

30 червня 2017 року, діючи в інтересах ОСОБА_3 відповідно до довіреності посвідченої 04 травня 2017 року приватним нотаріусом КМНО Шевченко С.Т. зареєстрованої у реєстрі за № 342, ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_1 купив земельну ділянку з кадастровим номером № :75:670:0275, площею 0,1 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ), про що було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В., зареєстрований в реєстрі за № 4927.

За твердженнями позивача ОСОБА_3 вона також не була присутня при видачі довіреності серії НМА № 513173 від 04 травня 2017 року посвідченої приватним нотаріусом КМНО Шевченко С.Т. зареєстрованої у реєстрі за №342, виданої на ім`я ОСОБА_4 та взагалі її не підписувала.

Зі змісту вперше поданої позивачем ОСОБА_3 позовної заяви вбачається, що відповідачами у справі були ОСОБА_14 та приватні нотаріуси Київського міського нотаріального округу Шевченко Світлана Тарасівна та Каплун Юрій Вікторович .

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 13 лютого 2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_4 (Т. 1, а.с. 136).

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 48 ЦПК України).

Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 25 березня 2019 року судом прийнято рішення про закінчення підготовчого провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (Т. 1, а.с. 142).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 травня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 березня 2020 року апеляційні скарги ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які діють на підставі ордерів в інтересах ОСОБА_3 , залишено без задоволення. Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 травня 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 20 грудня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діяла адвокат Фадєєва Н.І., задоволено частково. Касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 березня 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Приймаючи зазначене судове рішення Верховний Суд виходив з того, що подаючи апеляційну скаргу, ОСОБА_3 , в інтересах якої діяв представник ОСОБА_17 , додала свідоцтво про смерть ОСОБА_7 , яка наступила 22 лютого 2019 року, тобто, до ухвалення рішення судом першої інстанції (а.с. 210, т. 1). Згідно з частиною четвертою статті 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відповідно до статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

До постановлення ухвали суду про закінчення підготовчого провадження у справі (25 березня 2019 року) та постановлення вищезазначених судових рішень, позивач ОСОБА_3 не зверталась до суду з клопотання про заміну неналежних відповідачів на належних чи про залучення у справі співвідповідача, на що обґрунтовано посилається апелянт в своїй апеляційній скарзі та наданих суду поясненнях.

Згідно з вимогами ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Всупереч вимогам ч. 1 ст. 51, ст. 126 ЦПК України представник позивача ОСОБА_3 , адвокат Ковалишин Т.А. 06 жовтня 2021 року подав до суду клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача, ОСОБА_4 , який до цього приймав участь у справі в якості третьої особи.

Як було зазначено вище, за змістом ч. 1, 3 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Зі змісту поданого до суду клопотання про залучення співвідповідача вбачається, що представник позивача не посилався на обставини не знання чи неможливість знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача.

Напроти, представник повідомив суду неправдиву інформації, а саме, що справа перебуває на стадії підготовчого провадження, а тому позивач на підставі ч. 1 ст. 51 ЦПК України має право залучити до участі у справі співвідповідача.

В той же час, підготовче провадження у справі було закрите ухвалою суду ще 25 березня 2019 року (Т. 1, а.с. 141-142).

Враховуючи те, що позивач не подав клопотання про заміну неналежного відповідача в межах строків, встановлених статтею 51 ЦПК України та, заявляючи в судовому засіданні клопотання про залучення співвідповідача, не довів, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу такого залучення, суд першої інстанції не мав процесуальних підстав до залучення ОСОБА_4 в якості співвідповідача.

Аналогічна за змістом позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04 квітня 2022 року у справі № 585/4531/19.

Задовольняючи клопотання позивача в частині залучення співвідповідача ОСОБА_4 до участі у справі, суд першої інстанції не дотримався принципу диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед судом.

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, вчинення процесуальних дій у встановлені законом строки.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Тож саме позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, у встановлений законом строк визначає суб`єктний склад учасників справи, в тому числі і належних відповідачів.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін.

Отже, надання одній із сторін, можливості, за межами встановлених ЦПК України строків, змінювати склад відповідачів, безумовно ставить іншу сторону в невигідне становище, оскільки надає переваги позивачу змінювати позовні вимоги необмежену кількість разів, спонукає інших відповідачів до зміни стратегії правового захисту, збільшує строки розгляду справи тощо.

За таких обставин, позовними вимогами позивача, в межах яких суд першої інстанції зобов`язаний був вирішувати спір та в межах яких оскаржується постановлене рішення, є вимоги викладені позивачем на аркушах справи 48-51 Т.1, у відповідності до яких позивачем є ОСОБА_3 , відповідачами ОСОБА_1 та приватні нотаріуси КМНО Шевченко С.Т. і Каплун Ю.В. , третьою особою ОСОБА_4 (Т. 1, а.с. 136).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Як вказує позивач, довіреність від 20 червня 2017 року, укладена від її імені, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко С.Т. за реєстровим № 342 не була підписана нею, відтак, є недійсною.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (частина перша, друга та третя статті 202 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2021 року в справі № 227/5540/18 (провадження № 61-3521св20) вказано, що «нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - сторін нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір».

У справі за позовом особи, яка видала довіреність, про визнання недійсною цієї довіреності, належним відповідачем є повірений (особа, якій видано довіреність), а не нотаріус.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Позивач у цій справі, щодо вимог про визнання недійсними довіреностей, у встановлений ст. 51 ЦПК України строк клопотань про заміну первісних відповідачів, а саме нотаріусів Київського міського нотаріального округу Каплуна Ю.В. та Шевченко С.Т. на повіреного ОСОБА_4 чи про залучення останнього співвідповідачем не заявляв.

Оскільки ОСОБА_3 пред`явила позов про визнання довіреностей недійсним до неналежних відповідачів, у задоволенні її позову слід відмовити.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 200/15072/16-ц.

З зазначених підстав апеляційний суд не дає оцінки доводам позивача щодо не підписання нею довіреності від 20 червня 2017 року, виданої від імені ОСОБА_3 , посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко С.Т. за реєстровим № 342, оскільки оцінка зазначених доводів та доказів на їх підтвердження можлива виключно у разі заявлення у встановленому законом порядку позову до належного відповідача.

В даному випадку вимог до належного відповідача у встановленому законом порядку заявлено не було, а, відтак, обґрунтованість чи не обґрунтованість доводів позивача в частині не підписання нею довіреності правового значення не має, оскільки не може вплинути на результат вирішення позову, пред`явленого до неналежного відповідача.

У постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 463/1540/14-ц суд зробив висновок, що у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не нотаріус чи нотаріальна контора.

Отже, заявлення позову до неналежних відповідачів, якими в даному випадку є приватні нотаріуси, є окремою достатньою підставою до відмови в задоволені позову до них.

Заявляючи вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер № :75:670:0275, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. за реєстровим № 4927, позивач вказувала на недійсність довіреності, що посвідчена 04 травня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко С.Т.

Оскільки підстав до задоволення позову в частині визнання недійсною вказаної довіреності немає, про що зазначено вище, вимоги щодо недійсності договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер № :75:670:0275 також задоволені бути не можуть, так як є похідними від вимог щодо визнання недійсною довіреності.

Рішення суду в частині відмови в задоволені позову та в частині відмови в задоволенні зустрічного позову сторонами не оскаржується, відтак, апеляційним судом не переглядається.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на наявних у справі доказах, судом не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та ухвалення в цій частині нового рішення по суті вимог позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 лютого 2023 року в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Юрія Вікторовича, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Світлани Тарасівни, треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання недійсними довіреностей, договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер :75:670:0275, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 30 червня 2017 року між ОСОБА_4 , який діяв від мені ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Юрієм Вікторовичем, зареєстрований в реєстрі під №4927, відмовити.

В іншій частині рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 лютого 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 6 089 (шість тисяч вісімдесят дев`ять) гривень 40 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 06 жовтня 2023 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.