Постанова

Іменем України

12 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 207/2573/20

провадження № 61-5084св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Жидков Володимир Юрійович, Перша кам`янська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 жовтня 2021 року у складі судді Бистрової Л. О. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2022 року у складі колегії суддів Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М., Пищиди М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Жидков В. Ю., Перша кам`янська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання довіреності та договору довічного утримання (догляду) недійсними, визнання права власності в порядку спадкування.

Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її сестра ОСОБА_5 . Після її смерті державний нотаріус Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шульга М. А. завів спадкову справу № 456/2017.

У грудні 2017 року вона звернулась до державного нотаріуса Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Трощій Н.Г. із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на 47/100 частин житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою:, АДРЕСА_1 .

Державний нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 47/100 частин житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , про що склала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зазначивши,що вищевказані 47/100 частинижитлового будинку та земельна ділянка не зареєстровані за померлою. Зазначене майно зареєстровано за іншою особою,на день смерті не належало спадкодавиціта не входить до складу спадкового майна.

09 листопада 2017 року Південним відділенням поліції Кам`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження № 0001533 за фактом незаконного (шахрайським шляхом) заволодіння нерухомим майном за адресою: АДРЕСА_1 , що належало ОСОБА_5 , за частиною першою статті 190 Кримінального кодексу України. У вказаного кримінальному провадженні її визнано потерпілою. Під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження вона дізналась, що належні її сестрі 47/100 частини житлового будинку зареєстровані на праві приватної власності за ОСОБА_4 на підставі договору довічного утримання (догляду), посвідченого 28 лютого 2017 року державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Трощій Н. Г., за реєстровим № 2-240.

Вказаний договір від імені ОСОБА_5 підписаний її представником ОСОБА_2 , який діяв на підставі довіреності, посвідченої 25 лютого 2017 року приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Жидковим В. Ю. за реєстровим № 130, 131.

Відповідно до тексту довіреності ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_3 бути її представником, і серед іншого укласти від її імені договір довічного утримання з ОСОБА_4 стосовно належних їй 47/100 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок та земельну ділянку на АДРЕСА_1 на зазначених у довіреності умовах.

У зв`язку зі станом здоров`я (хвороба верхніх кінцівок) ОСОБА_5 на її особисте прохання довіреність підписана ОСОБА_2 у її присутності та присутності нотаріуса, посвідчена приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Жидковим В. Ю. за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час спілкування за життя із ОСОБА_5 вона їй повідомляла, що сім`я ОСОБА_6 зверталась до неї із пропозицією укласти договір про відчуження на їх користь належних їй 47/100 частин у праві спільної часткової власності на житловий будинок та земельну ділянку, проте вона жоден договір укладати не хотіла. На початку 2017 року вона висловила бажання продати належне їй майно у м. Кам`янському та переїхати проживати до іншого міста.

ОСОБА_5 була писемною, не мала фізичних вад або інших хвороб, які б перешкоджали їй власноручно підписати оскаржувані документи (правочини).

Вважає, що під час укладення і посвідчення спірної довіреності та договору довічного утримання (догляду) були допущені грубі порушення вимог чинного законодавства,в результаті чого із власності ОСОБА_5 незаконно вибуло належне їй майно, а саме 47/100 частин житлового будинку.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 жовтня 2021 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2022 року, у позові відмовлено.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив із відсутності правових підстав для визнання недійсним договору довічного утримання від 28 лютого 2017 року, укладеного на підставі довіреності між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , посвідченого державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Трощій Н. Г., оскільки відчужувачкою ОСОБА_5 на дотримання вимог статті 744 ЦК України відчужено за договором довічного утримання у власність ОСОБА_7 47/100 частин житлового будинку та земельну ділянку площею 0,0907 га, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , які на момент укладення договору належали їй на праві власності за договором купівлі-продажу. Тобто, відчужувач ОСОБА_5 як власник 47/100 частин житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0907 га, скористалась своїм правом володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю та уклала договір довічного утримання, передавши свою частку будинку у власність ОСОБА_8 , який взамін зобов`язався здійснювати утримання ОСОБА_5 .

У зв`язку зі станом здоров`я (хвороба верхніх кінцівок) ОСОБА_5 на її особисте прохання довіреність була підписана ОСОБА_2 , що передбачено чинним законодавством. Посвідчення довіреності нотаріусом здійснено відповідно до норм Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та інших законів та підзаконних нормативно-правових актів, а саме були встановлені особи учасників цивільних відносин, дійсні наміри довірителя, був визначений обсяг цивільної дієздатності вказаних осіб, форма та зміст довіреності відповідають нормам чинного законодавства. Жодних підстав для визнання цієї довіреності недійсною немає.

Припущення позивачки, які не підтверджені належними та допустимими доказами, щодо недійсності спірного договору довічного утримання внаслідок неможливості його підписання та виконання з моменту укладення, не можуть бути прийняті судом як підстава недійсності правочину.

Суд апеляційної інстанції вказав, що відхиляє доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не взяв до уваги показання всіх свідків зі сторони позивача, оскільки суд першої інстанції надав відповідне обґрунтування такої відмови.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направила до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 жовтня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2022 року, просить скасувати судові рішення та задовольнити позов.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанції застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 716/309/14-ц; суди попередніх інстанцій належним чином не дослідили докази у справі.

Підставою для підписання договору замість сторони іншою особою за її дорученням є встановлена фізична неможливість особи, яка є учасником правочину, поставити підпис на договорі. Суд не прийняв як підставу недійсності правочинів її посилання на те, що ОСОБА_5 на момент укладення оспорюваних правочинів не мала жодних хвороб верхніх кінцівок та могла самостійно підписати довіреність та договір. ОСОБА_5 за 10 днів до видачі довіреності самостійно отримувала пенсію та відправлення на пошті, підписуючи відповідні документи. Відсутність власноручного підпису ОСОБА_5 свідчить про відсутність її волевиявлення на вчинення правочинів.

Оскаржувана довіреність видана померлою ОСОБА_5 з метою укладення договору довічного утримання. Внаслідок недійсності довіреності, яку не підписала довіритель, недійсним є й договір довічного утримання. У договорі довічного утримання не міститься положень щодо утримання ОСОБА_5 , а лише щодо її догляду, не зазначено видів щомісячного матеріального забезпечення, а також грошової оцінки такого забезпечення. В результаті укладення договору набувач отримав у власність нерухоме майно, натомість не надавав померлій необхідного матеріального забезпечення та догляду. Комунальні платежі здійснювалися за рахунок пенсії ОСОБА_5 , а не за рахунок коштів ОСОБА_4 . Докази відповідача про придбання медичних препаратів не підтверджують факт їх купівлі саме для ОСОБА_5 .

Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили, що ОСОБА_5 у період з 2016 року до березня 2017 року самостійно пересувалася вулицею міста, незважаючи на проблеми із ногами (пересувалася з палицею), проте проблем з руками (верхніми кінцівками), які перешкоджали б їй власноручно підписати довіреність, не мала.

Поза увагою суду залишилися письмові докази у справі, які були досліджені судом, які підтверджують, що ОСОБА_5 могла власноручно підписати оспорювану довіреність.

Позовна вимога про визнання права власності на майно у порядку спадкування є похідною вимогою від визнання правочинів недійсними. Вона є єдиною спадкоємицею ОСОБА_5 , прийняла спадщину шляхом подання відповідної заяви, проте позбавлена можливості її оформити внаслідок відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів.

Аргументи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_4 зазначає, що суд забезпечив принцип змагальності, вжив вичерпних заходів для прийняття неупередженого, об`єктивного рішення суду. Квитанції про оплату комунальних платежів датовані після смерті ОСОБА_5 та не можуть підтверджувати обставини невиконання ним умов договору. Позивачка не оскаржувала дії нотаріуса щодо посвідчення довіреності. Нотаріус встановив дійсні наміри кожної зі сторін правочину. ОСОБА_5 власноруч не могла підписати правочини, тому документи у присутності нотаріуса підписано іншою особою відповідно до вимог законодавства.

Досудове розслідування за заявою позивачки, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за статтею 190 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину .

Позивачка у касаційній скарзі просить переоцінити докази у справі. Не надала доказів писемності ОСОБА_5 на момент укладення договору довічного утримання, не довела порушення її прав оспорюваними правочинами. ОСОБА_5 усвідомлювала значення своїх дій в момент укладення договору.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 14 червня 2022 року, з урахуванням ухвали від 28 липня 2022 року про виправлення описки, ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору, відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

У червні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Касаційне провадження відкрито з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 389, пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Встановлені судами обставини

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , внаслідок чого державний нотаріус Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шульга М. А. завів спадкову справу № 456/2017.

У визначений законом строк позивачка звернулася до державної нотаріальної контори з метою прийняття та оформлення спадщини за законом після померлої сестри, а саме угрудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до державного нотаріуса Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Трощій Н.Г. зізаявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на 47/100 частин житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Державний нотаріус Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Трощій Н. Г. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 47/100 частин житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , про що склала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зазначивши що вищевказані 47/100 частин житлового будинку та земельна ділянка не зареєстровані за померлою, зазначене майно зареєстровано за ОСОБА_9 ,на день смерті спадкодавиці не належало їй та не входилодо складу спадкового майна.

25 лютого 2017 року приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Жидковим В. Ю. за № 130,131 посвідчив довіреність від імені ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_3 на представництво її інтересів у всіх органах, установах, організаціях, підприємствах, з питань подання та отримання заяв, довідок, документів, отримання заяв, та укладення від її імені договору довічного утримання з ОСОБА_4 стосовно належних їй 47/100 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок та земельну ділянку на АДРЕСА_1 на чітко визначених умовах, із зазначенням в посвідчувальному написі на довіреності причин, з яких ОСОБА_5 не могла підписати довіреність самостійно, а також те, що довіреність посвідчена за місцем проживання довірителя.

28 лютого 2017 року державний нотаріус Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Трощій Н. Г. завірив договори довічного утримання (догляду), зареєстровані в реєстрі за № 2-240, №2-242, №2-243 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , відповідно до яких накладається заборона відчуження зазначеного в договорі майна, а саме на 47/100 частин житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0907 га, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 до припинення/розірвання договору.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з частиною першою та абзацами 1, 2 частини третьої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила.

Згідно з частинами першою та третьою статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

За своєю правовою природою довіреність є одностороннім правочином, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника. Довіреність свідчить про надання представнику від імені довірителя відповідних повноважень стосовно вчинення правочину, стороною якого є третя особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16).

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (стаття 239 ЦК України).

Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Договір довічного утримання (догляду), за яким передається набувачеві у власність нерухоме майно, підлягає державній реєстрації (стаття 745 ЦК України). У випадку недодержання встановленої форми укладення договору довічного утримання (догляду) він вважається недійсним.

Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Відповідно до пункту 5 глави 9 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок нотаріальних дій), якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено.

Згідно з пунктом 7.11, 7.2. глави 7 розділу ІІ Порядку нотаріальних дій договори довічного утримання (догляду) посвідчуються нотаріусом за усним зверненням заінтересованих у вчиненні цієї нотаріальної дії осіб: відчужувача та набувача. Відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоров`я. Набувачем майна за договором довічного утримання (догляду) може бути повнолітня дієздатна фізична особа або юридична особа. Договори довічного утримання (догляду) посвідчуються нотаріусами з дотриманням загальних правил посвідчення договорів відчуження.

ОСОБА_1 посилається на те, що довіреність від імені ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_3 від 25 лютого 2017 року та договори довічного утримання (догляду) між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 28 лютого 2017 року, підписані ОСОБА_2 , а не власноруч ОСОБА_5 .

Позивач вважає, що відсутність власноручного підпису ОСОБА_5 свідчить про відсутність її волевиявлення на вчинення правочинів.

Доводи касаційної скарги в цій частині мотивовані тим, що підставою для підписання договору замість сторони іншою особою за її дорученням є встановлена фізична неможливість особи, яка є учасником правочину, поставити підпис на договорі. Суд не прийняв як підставу недійсності правочинів її посилання на те, що ОСОБА_5 на момент укладення оспорюваних правочинів не мала жодних хвороб верхніх кінцівок та могла самостійно підписати довіреність та договір. ОСОБА_5 за 10 днів до видачі довіреності самостійно отримувала пенсію та відправлення на пошті, підписуючи відповідні документи. Оскаржувана довіреність видана померлою ОСОБА_5 з метою укладення договору довічного утримання. Внаслідок недійсності довіреності, яку не підписала довіритель, недійсним є й договір довічного утримання.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на те, що суди попередніх інстанції застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 716/309/14-ц.

Щодо визначення подібності правовідносин, то Верховний Суд враховує правовий висновок, викладений в мотивувальних частинах постанов Великої Палати Верховного Суду у справах від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19, провадження № 14-166цс20, від 08 лютого 2022 року, провадження № 14-197цс21, згідно з якими на предмет подібності необхідно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, тоді подібність необхідно також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, заявниця вказує на право суду апеляційної інстанції досліджувати і оцінювати докази та робить висновок, що суд не перевірив доводів про неналежну оцінку доказів судом першої інстанції.

Верховний Суд відхиляє ці доводи касаційної скарги, оскільки заявниця їх не конкретизувала, і такі зводяться до переоцінки доказів. Суд апеляційної інстанції підтвердив висновки суду першої інстанції щодо оцінки показань свідків та інших доказів у справі.

У постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 716/309/14-ц викладено правовий висновок про те, що інша особа може підписати договір замість сторони правочину у разі, якщо остання фізично не здатна з поважних причин проставити підпис власноруч.

У справі, яка переглядається, встановлені інші обставини, ніж у справі № 716/309/14-ц.

Суди встановили, що 25 лютого 2017 року до приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Жидкова В. Ю., звернувся ОСОБА_3 з проханням проконсультувати його сусідку, ОСОБА_5 , яка проживає в АДРЕСА_2 , з питань видачі довіреності на представництво інтересів у всіх органах, установах, організаціях, підприємствах, з питань подання та отримання заяв, довідок, документів, отримування грошей, та укладення договору довічного утримання. ОСОБА_3 просив здійснити консультацію вдома в ОСОБА_5 у зв`язку з її станом здоров`я (похилий вік та хвороба).

Відповідно до звернення ОСОБА_3 , приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Жидков В.Ю. провіввиїзну консультаціюз ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , про що в журнал обліку викликів нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, зроблено відповідний запис від 25 лютого 2017 року№ 4 із зазначенням часу виїзду та повернення нотаріуса.

За результатом розмови з ОСОБА_5 (після перевірки її особи) встановлені її дійсні наміри щодо видачі довіреності на ім`я ОСОБА_3 на представництво її інтересів у всіх органах, установах, організаціях, підприємствах, з питань подання та отримання заяв, довідок, документів, отримування грошей, та укладення від її імені договору довічного утримання з ОСОБА_4 стосовно належних їй 47/100 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок та земельну ділянку на АДРЕСА_1 на таких умовах: 1) забезпечення її харчуванням три рази на день за свій рахунок; 2) забезпечення її потрібними ліками, наданням медичної допомоги у випадку захворювання та необхідною медичною діагностикою за свій рахунок;3) забезпечення проведення прибирання житлового будинку не менше одного разу на тиждень;4) забезпечення оплати комунальних платежів.

Вищевказане матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися їй як відчужувачу за таким договором, має встановлюватися на рівні прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, встановленого на 01 січня 2017 року, у сумі 1 247,00 грн, та підлягає індексації.

Приватнийнотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Жидков В.Ю. встановив, що ОСОБА_5 не зможе самостійно підписати документ, оскільки мала хворобу верхніх кінцівок - її обидві руки були збільшені в розмірі івона не мала фізичної можливості тримати ручку. Також через її похилий вік та загальний стан здоров`я вона не могла прийти до приміщення, яке є робочим місцем приватного нотаріуса.

25 лютого 2017 року приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Жидковим В. Ю. за № 130, 131 посвідчив довіреність від імені ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_3 на представництво її інтересів у всіх органах, установах, організаціях, підприємствах, з питань подання та отримання заяв, довідок, документів, отримання заяв, та укладення від її імені договору довічного утримання з ОСОБА_4 стосовно належних їй 47/100 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок та земельну ділянку на АДРЕСА_1 на чітко визначених умовах, із зазначенням в посвідчувальному написі на довіреності причин, з яких ОСОБА_5 не могла підписати довіреність самостійно, а також те, що довіреність посвідчена за місцем проживання довірителя.

Про посвідчення вказаної довіреності поза приміщенням, яке є робочим місцем приватного нотаріуса в журналі обліку викликів нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза приміщення державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, зроблено відповідний запис від 25 лютого 2017 року № 5 із зазначенням часу виїзду та повернення нотаріуса.

Відповідно до статті 44 Закону України «Про нотаріат» визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом громадянина України або іншими документами, передбаченими статтею 43 цього Закону (крім освідчення водія, особи моряка, особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними.

Нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину.

Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін.

Встановлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони з метою виключення можливості стороннього впливу на її волевиявлення.

Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Верховний Суд погоджується з висновками судів про те, що при видачі довіреності від імені ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_3 25 лютого 2017 року нотаріус дотримався вимог статті 207 ЦК України, пункту 5 глави 9 розділу І, пунктів7.11, 7.2. глави 7 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій щодо посвідчення правочинуза особу, яка не може підписати його; відповідно статті 44 Закону України «Про нотаріат» встановивдійсні намірикожного з учасників правочину та волю ОСОБА_5 на уповноваження ОСОБА_3 діяти від її імені при укладенні договору довічного утримання із ОСОБА_4

28 лютого 2017 року державний нотаріус Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Трощій Н. Г. правомірно завірив договори довічного утримання (догляду) між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із встановленням необхідного обсягу цивільної дієздатності сторін правочину.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Застосовуючи принцип диспозитивності, що закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, що на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову.

Відповідно до статті 81 ЦПК України на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним особа повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Посилання заявника на те, що ОСОБА_5 на момент укладення оспорюваних правочинів не мала жодних хвороб верхніх кінцівок та могла самостійно підписати довіреність та договір, є переоцінкою доказів у справі, що виходить за межі компетенції Верховного Суду.

Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (частина перша статті 1218 ЦК України).

У справі відсутні підстави вважати, що 47/100 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок та земельну ділянку на АДРЕСА_1 увійшли до складу спадщини після смерті ОСОБА_5 , яку прийняла ОСОБА_1 , тому позов в частині визнання цього майна власністю у порядку спадкування за ОСОБА_1 задоволенню також не підлягає.

Щодо доводів касаційної скарги про те, що у договорі довічного утримання немає положень щодо утримання ОСОБА_5 , а лише щодо її догляду, не зазначено видів щомісячного матеріального забезпечення, а також грошової оцінки такого забезпечення; в результаті укладення договору набувач отримав у власність нерухоме майно, проте не надавав померлій необхідного матеріального забезпечення та догляду; комунальні платежі здійснювалися за рахунок пенсії ОСОБА_5 , а не за рахунок коштів ОСОБА_4 ; докази відповідача про придбання медичних препаратів не підтверджують факт їх купівлі саме для ОСОБА_5 , необхідно зазначити таке.

Відповідно до статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача.

Тобто з наведених у касаційній скарзі підстав неналежного виконання набувачем за договором довічного утримання своїх обов`язків договір розривається (а не визнається недійсним) на вимогу відчужувача, третьої особи, на користь якої він був укладений, або набувача, до яких ОСОБА_1 не належить.

Крім того, у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 договори довічного утримання припинилися.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з судовими рішеннями у справі та необхідності переоцінки доказів у справі, проте встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Перевіривши правильність застосування судами норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 жовтня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточноюі оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

О. В. Ступак

В. В. Яремко