Номер провадження 2/243/1476/2023
Номер справи 243/5044/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2023 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Хаустової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання - Кравченко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі наказу № 29-к «Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області» від 10 травня 2022 року, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, яку обґрунтовано тим, що він є інвалідом війни другої групи, пенсіонером Міністерства оборони України, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб».

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року у справі №200/2845/21-а задоволено позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправними дії Головного управління, які полягають у безпідставному зменшенні позивачу при перерахунку пенсії за вислугу років з 01 січня 2018 року основного розміру пенсії до 70%. Зобов`язано Головне управління перерахувати позивачу пенсію, виходячи з розрахунку 80% відповідних сум грошового забезпечення та здійснити виплату перерахованої суми пенсії з 01 січня 2018 року з урахуванням раніше виплачених сум.

Головне управління подало апеляційну скаргу на вказане рішення, яка була повернута апелянту ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2021 року у зв`язку з несплатою судового збору.

Листом від 29 грудня 2022 року Головне управління повідомило позивача, що за рішенням суду від 11 травня 2021 року у справі №200/2845/21-а проведено перерахунок пенсії з 01 січня 2018 року. Доплата до пенсії за період з 01 січня 2018 року по 31 серпня 2021 року у загальній сумі складає 20 585,11 грн. Виплата коштів на виконання рішення здійснюється в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат.

Станом на теперішній час нарахована сума коштів у розмірі 20 585,11 грн. позивачу не виплачена.

Дізнавшись про безпідставне зменшення Головним управлінням основного розміру пенсії до 70%, позивач протягом тривалого часу перебував у психологічному напруженні, переживав через невизначеність ситуації, разом з тим в нього була надія на добровільний перерахунок пенсії відповідно до закону. Переконавшись у відсутності таких намірів у відповідача, позивач відчув розгубленість та розчарування, його постійно турбували пригнічений настрій, нервозність, порушення сну. Внаслідок недобросовісної бездіяльності відповідача позивач втратив відчуття довіри до державних органів, у нього з`явилась підозріливість, повсякчасне очікування недобросовісних вчинків, що вплинуло на його особисті та сімейні стосунки, йому стало важко виконувати звичайні повсякденні справи, він відділився від близьких та від суспільного життя.

Позивач є особою похилого віку, з 1986 року перебуває на пенсії. У 2011 році визнаний інвалідом війни другої групи безстроково внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з рекомендацією спостереження у невропатолога, терапевта, санаторно-курортного лікування за відсутності протипоказань, ортопедичного взуття та тростини. Незважаючи на хронічну патологію нервової системи та опорно-рухового апарату, у зв`язку з описаними подіями позивач був змушений витрачати багато особистого часу на листування з Головним управлінням, підготовку позовної заяви та інших процесуальних документів, постійні консультації з юристами, друк документів, відвідування суду та поштових відділень для відправлення заяв та одержання кореспонденції. Це відбувалось у період вирування пандемії коронавірусної інфекції, коли будь-які додаткові соціальні контакти об`єктивно підвищували ризик інфікування, тому все це викликало у позивача додаткові переживання та побоювання. Також, він був змушений продовжувати вказані дії і після повномасштабної війни. Таким чином, неправомірна бездіяльність відповідача, яка полягала в безпідставному зменшенні основного розміру пенсії до 70%, спричинила позивачу душевні страждання, внаслідок чого виникла необхідність значних зусиль для організації його життя та для відновлення його порушених прав.

З урахуванням заподіяних моральних страждань, характеру та тривалості порушення прав позивача і вжитих ним для їх відновлення заходів, беручи до уваги поведінку відповідача, керуючись принципами справедливості та розумності, позивач просить суд стягнути компенсацію моральної шкоди в розмірі 20 585,11 грн., тобто, у розмірі, який дорівнює сумі нарахованої, але невиплаченої пенсії.

Позивач, ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просив розглянути справу без його участі.

Представник відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

05 жовтня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що відповідач не погоджується з доводами позивача.

Обов`язковою умовою для відшкодування моральної шкоди є наявність вини заподіювача, а не просто бажання особи в отриманні моральної шкоди.

Позивач зазначає, що підставою для відшкодування моральної шкоди є невиконання відповідачем судового рішення від 11 травня 2021 року у справі №200/2845/21-а в частині виплати коштів.

В даному випадку відсутній головний критерій для відшкодування моральної шкоди, а саме наявність вини заподіювача.

Виплата пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та членам їх сімей згідно з ст.8 забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Нараховані кошти позивачу на виконання судових рішень мають бути виплачені за рахунок коштів Державного бюджету України та проведення такої виплати не може бути здійснене за рахунок власних коштів ПФУ, що надійшли від сплати єдиного соціального внеску, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань.

Так, судові рішення, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, обліковуються Головним управлінням.

Виділення коштів із Державного бюджету на фінансування судового рішення не залежить від волі Головного управління і вимагати від нього дій, які виходять за межі його повноважень, не має правових підстав.

Невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів при фактичній відсутності таких коштів у боржника не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки боржник не мав фінансової можливості виконати судове рішення.

Позивачем не надано належних доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, завдання шкоди його здоров`ю, чи завдання йому інших втрат немайнового характеру, з яких можливо обрахувати розмір компенсації та характер і обсяг моральних страждань, матеріальні витрати, понесені позивачем.

Сам факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року по справі №200/2845/21-а позивачу здійснено перерахунок пенсії з 01 січня 2018 року в розмірі 80% відповідних сум грошового забезпечення, нарахована сума заборгованості за період з 01 січня 2018 року по 31 серпня 2021 року у загальному розмірі 20 585,11 грн.

Позивач вважає, що моральна шкода за вказаним судовим рішенням має становити 20 585,11 грн., при цьому повністю ігнорує принцип розумності і справедливості.

Відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

09 жовтня 2023 року позивач надав відповідь на відзив, в якому на заперечення відповідача зазначив, що у позові наведено детальне описання душевних страждань, спричинених йому протиправною бездіяльністю відповідача, акцентовано увагу на обставинах, які свідчили не тільки про факт порушення відповідачем його прав, а й про досить очевидну недобросовісність поведінки відповідача, та пояснив свою позицію щодо запропонованої оцінки суми відшкодування. Твердження представника відповідача про недоведеність душевних страждань, їх причинного зв`язку з протиправною бездіяльністю та про необґрунтованість розміру відшкодування відображає суб`єктивну незгоду з його вимогами без їх змістовного аналізу по суті.

Представник відповідача - Державної казначейської служби України, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року у справі №200/2845/21-а задоволено позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, які полягають у безпідставному зменшенні ОСОБА_2 при перерахунку пенсії за вислугу років з 01 січня 2018 року, згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» основного розміру пенсії до 70%. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перерахувати пенсію ОСОБА_2 з 01 січня 2018 року, виходячи з розрахунку 80% відповідних сум грошового забезпечення та здійснити виплату ОСОБА_2 перерахованої суми пенсії з 01 січня 2018 року, із врахуванням раніше виплачених сум.

На вказане рішення суду Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, яка була повернута апелянту ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2021 року у зв`язку з несплатою судового збору.

Згідно з повідомленням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 29 грудня 2022 року рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року у справі №200/2845/21-а виконано в повному обсязі в межах функціональних повноважень та діючого законодавства. За рішенням проведено перерахунок пенсії з 01 січня 2018 року. Після виконання судового рішення розмір пенсійних виплат складає 11 338,00 грн. Доплата до пенсії за період з 01 січня 2018 року по 31 серпня 2021 року у загальній сумі 20 585,11 грн.

Згідно з повідомленням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 22 лютого 2023 року на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року у справі №200/2845/21-а з 01 січня 2018 року проведено перерахунок пенсії виходячи з розрахунку 80% відповідних сум грошового забезпечення. Доплата пенсії за період з 01 січня 2018 року по 31 серпня 2021 року у загальній сумі 20 585,11 грн. Доплата пенсії по перерахунку на підставі рішення у період з липня 2019 року по грудень 2019 року не нараховано у зв`язку з відсутністю різниці між фактично виплаченим і підлягаючим до виплати розміром пенсії.

Відповідно до повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 15 травня 2023 року на постанову відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зазначено про виконання рішення від 11 травня 2021 року у справі №200/2845/21-а в повному обсязі в межах функціональних повноважень та діючого законодавства. Виплата доплати пенсії за період з 01.01.2018 року по 31.08.2021 року у загальній сумі 20 585,11 грн. буде здійснена в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України.

В повідомленні Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 26 червня 2023 року на вимогу відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зазначено про виконання рішення від 11 травня 2021 року у справі №200/2845/21-а також зазначив, що виплата доплати пенсії за період з 01.01.2018 року по 31.08.2021 року у загальній сумі 20 585,11 грн. буде здійснена в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до звіту від 22 серпня 2023 року Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про виконання судового рішення від 11 травня 2021 року у справі №200/2845/21-а, боржником рішення суду виконано в повному обсязі в межах функціональних повноважень та нормативно-правового поля. Здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 01 вересня 2021 року за розпорядженням від 28.08.2021 року з розрахунку 80% суми грошового забезпечення. Головним управлінням виконано розрахунок суми пенсії ОСОБА_2 за період з 01.01.2018 року по 31.08.2021 року, яка складає 20 585,11 грн. Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області вказує, що рішення суду в частині виплати пенсії також виконано в повному обсязі. Починаючи з вересня 2021 року нарахування та виплата пенсії ОСОБА_2 проводиться шляхом включення до сформованої відомості на виплату місячного розміру пенсії в сумі 11 338 грн.

У повному обсязі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11.05.2021 року у даній справі, боржником і досі не виконано, про що зазначено в ухвалі Донецького окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2023 року про встановлення нового судового контролю за виконанням судового рішення у справі № 200/2845/21-а.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За статтею 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява N 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.

Положеннями частини першої статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із частиною першою статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 Цивільного кодексу України).

Згідно з роз`ясненнями, які викладені у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності про відшкодування шкоди підлягають встановленню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

При оцінці обґрунтованості вимог у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди, слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Насамперед, йдеться про визнання критично розглянутих національним судом (крізь призму обставин справи) і достатньо аргументованих, з огляду на суть порушеного права й характер правопорушення, показань сторін достатніми доказами для прийняття рішення щодо вимог з приводу відшкодування моральної шкоди. Такий підхід цілком узгоджувався б і з думкою Європейського суду з прав людини, викладеною ним у рішенні від 28.05.1985р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства», де зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які, як заявниці, зіткнулися з проблемами початку або продовження свого подружнього життя, можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. При цьому, однак, задовольняючи вимоги щодо компенсації моральної шкоди, Європейський суд з прав людини подекуди посилається на зазнані заявниками незручності, певне розчарування та страждання в результаті встановленого порушення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Антоненков та інші проти України» // Офіційний вісник України. 2006. № 41. Ст. 2784), інші конкретизовані вияви немайнових втрат заявника, а іноді не вважає за потрібне чітко кваліфікувати їх вид і характер (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Чуян проти України»)

Крім критеріїв, визначених у ст. 23 ЦК України (характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи), при визначені розміру грошового відшкодування моральної шкоди, судом, зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а змістом моральних страждань потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.

Додатково слід зауважити, що моральною шкодою визначаються навіть не самі страждання, а саме негативні наслідки немайнового характеру, які ними спричиненні, оскільки тільки вони становлять розуміння шкоди як обов`язкової умови відповідальності.

В цьому контексті суд бере до уваги, що тяжкість переживання психотравмуючої події повністю залежить від індивідуально-психологічних особливостей людини, якій завдано моральну шкоду, від її темпераменту, стійкості афективно-вольових процесів, рівня суб`єктивного контролю, стресостійкості, соціальної адаптованості, способу реагування на фруструючі події.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019р. у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акту; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищих посадових осіб органу державної влади. Такий висновок викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 року, справа № 569/1799/16-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17.

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції, які не завжди досягають рівня страждання або приниження.

В ході розгляду справи встановлено, що позивач недоотримував пенсію. Позивач змушений був звернутися до Донецького окружного адміністративного суду, і рішенням даного суду були визнані протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, які полягають у безпідставному зменшенні ОСОБА_2 при перерахунку пенсії за вислугу років з 01 січня 2018 року, згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» основного розміру пенсії до 70%.

При цьому, само по собі відновлення становища позивача, яке існувало до порушення його прав шляхом ухвалення судом рішення на користь позивача, не може компенсувати ОСОБА_2 його немайнових втрат, оскільки встановлено, що позивач змушений був докладати зусиль для організації свого життя у зв`язку з неотриманням 100% пенсії та відчував безпорадність і пригніченість від таких дій саме від державного органу, який має належно виконувати покладені на нього обов`язки.

Вказане є достатніми доказами того, що позивачу було завдано моральної шкоди, та порушено звичний спосіб життя.

Що стосується її розміру, то відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Позивач просив стягнути з відповідача в якості відшкодування моральної шкоди суму коштів в розмірі 20 585,11 грн. Натомість, визначаючи розмір справедливого, розумного, належного та достатнього грошового відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що в даному випадку мова йде про справедливе та розумне відшкодування, а не про покарання відповідача за неправильне тлумачення нормативно-правових актів, і, відповідно, таке відшкодування не має призводити до необґрунтованого збагачення позивача та невиправданої розтрати коштів державного бюджету.

Здійснюючи оцінку адекватності розміру компенсації завданої позивачу моральної шкоди суд бере до уваги той факт, що позивач змушений був докладати зусиль для організації свого життя у зв`язку з порушенням його прав, відчував безпорадність і пригніченість від таких дій відповідача, отримав погіршення самопочуття. За таких обставин протиправне обмеження його права на отримання пенсійного забезпечення у більшому розмірі вочевидь поглиблює рівень його душевних страждань, зумовлених відчуттям дискримінації порівняно з іншими членами суспільства.

З урахуванням вказаних позивачем і встановлених судом обставин, характеру спричиненої йому моральної шкоди, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що визначений позивачем розмір моральної шкоди є непропорційним порівняно із характером спричинених моральних страждань, а тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню та з Державного бюджету України на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди, спричиненої протиправними діями Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, слід стягнути суму коштів в розмірі 3 000 грн., що буде належним і достатнім засобом грошової компенсації такої шкоди.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до п/п 1,2 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду

Згідно з п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

ОСОБА_2 присвоєно другу групу інвалідності, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 27 вересня 2012 року.

Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди у сумі 3 000 грн.

Процентне співвідношення задоволених вимог про відшкодування моральної шкоди становить 14,57 % ((3 000,00 грн. - задоволені вимоги) / 20 585,11 грн. - заявлені позовні вимоги )*100%), тому з відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 156,42 грн. (1 073,60 грн. * 14,57%) за вимоги майнового характеру.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.15, 16, 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76, 78, 81, 89, 128, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 353, 355, 356 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , грошові кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 3 000,00 грн. (три тисячі грн. 00 коп.).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , яке розташоване за адресою: Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, на користь держави на рахунок UA0026001, отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), , Код класифікації доходів бюджету: 22030106, судовий збір в розмірі 156,42 грн. (сто п`ятдесят шість грн. 42 коп.)

В задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Повне судове рішення складено 13 жовтня 2023 року.

Головуючий:

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області Т.А. Хаустова