Справа № 638/11/20
Провадження № 2/638/358/23

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого Аркатової К.В.,

за участі секретаря судового засідання Шевченко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, про відшкодування моральної шкоди, спричиненої протиправною бездіяльністю,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, треті особи: Головне управління Національної поліції в Харківській області, слідчий Шевченківського відділу поліції ГУНП в Харківській області (нині Харківське районне управління поліції № 3 ГУНП в Харківській області) Топорков С.Е., слідчий Шевченківського відділу поліції ГУНП в Харківській області (нині Харківське районне управління поліції № 3 ГУНП в Харківській області) Санжаровська М.В., слідчий Шевченківського відділу поліції ГУНП в Харківській області (нині Харківське районне управління поліції № 3 ГУНП в Харківській області) Андроняк А.М., слідчий Шевченківського відділу поліції ГУНП в Харківській області (нині Харківське районне управління поліції № 3 ГУНП в Харківській області) Хомич В.В., слідчий Шевченківського відділу поліції ГУНП в Харківській області (нині Харківське районне управління поліції № 3 ГУНП в Харківській області) Рябцева А.С., про відшкодування моральної шкоди, спричиненої протиправною бездіяльністю.

02 вересня 2020 року позивач подав уточнений позов, зазначивши відповідачем Головне управління Національної поліції в Харківській області.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21 листопада 2012 року Дзержинський РВ ХМУ ГУМВС України в Харківскій області відкрито кримінальне провадження № 0000010 за ч. 2 cт. 190 КК України проти ОСОБА_2 , який під приводом надання юридичних послуг, шахрайським шляхом заволодів 10000 дол. США, які належать позивачу.

04 березня 2013 року слідчий Топорков С.Є., зловживаючи службовим становищем та халатно ставлячись до своїх посадових обов`язків, абсолютно не провівши досудове слідство у криминальному провадження № 0000010, виніс немотивовану і незаконну постанову про закриття кримінального провадження.

08 липня 2013 року Дзержинський районний суд м. Харкова, розглянувши скаргу ОСОБА_1 (позивача) на бездіяльність слідчого Топоркова С.Є., постановив ухвалу, якою визнав дії слідчого по вказаному вище кримінальному провадженню незаконними.

16 серпня 2023 року прокуратурою внесено відомості до ЄРДР за ч. 1 ст. 367 КК України за № 0000130 щодо неправомірних дій слідчого Топоркова С.Є.

08 листопада 2017 року Дзержинський районний суд м. Харкова, розглянувши скаргу позивача на бездіяльність слідчої Санжаровської М.В. при проведенні досудового розслідування, постановив ухвалу про визнання бездіяльності слідчої неправомірною.

09 грудня 2013 року слідча Санжаровська М.В., зловживаючи службовим становищем та халатно ставлячись до своіх посадових обов`язків, порушивши вимоги ст. 19 Конституції України, та ст.ст. 2, 8, 9, ч. 2 ст. 21, ст. 25, ч. 1 ст. 40, ст.ст. 91-93 КПК України і навмисно не провівши ніяких слідчо-процесуальних дії, спрямованих на встановлення істини, так і не усунувши недоліки, зазначені в ухвалі суду від 08.11.2013 року, винесла немотивовану і незаконну постанову про закриття кримінального провадження № 0000010.

17 січня 2014 року Дзержинський районний суд м. Харкова, розглянувши скаргу ОСОБА_1 (позивача) на постанову слідчого Санжаровської М.В. від 09 грудня 2013 року, постановив ухвалу, якою скасував постанову слідчого Санжаровської від 09 грудня 2013 року про закриття кримінального провадження № 0000010, та зазначив, що постанова винесена без всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, рішення є невмотивованим та передчасним, заявник жодного разу не допитувався, так і не усунути недоліки, зазначені в ухвали слідчего судді від 08 листопада 2013 року.

21 січня 2014 року прокуратурою внесено відомості в ЄРДР за № 0000004 за ч. З cт. 364 КК України відносно слідчого Санжаровської М.В., яка без проведення відповідних слідчих дії та без всебічного, неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, прийнала рішення про закриття кримінального провадження № 0000010. по якому позивача визнано потерпелим.

У 2014 році досудове розслідування у кримінальному проваджені № 0000010 доручено слідчому Андроняк А.М.

17 серпня 2015 року слідчий Андроняк А.М., зловживаючи службовим становищем та халатно ставлячись до своїх посадових обов`язків, порушивши вимоги ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 8, 9, 25, ч. 1 cт. 40, 91-93 КПК України і навмисно не провівши жодних слідчо-процесуальних дій, спрямованих на установлення істини, винесла невмотивовану і незаконну постанову про закриття кримінального провадження № 0000010, копію якиї, в порушення ч. 5 ст. 284 КПК України, навмисно не направила на адресу позивача.

02 листопада 2015 року прокурор скасував постанову від 18 серпня 2015 року про закриття кримінального провадження № 0000010, та зазначив, що слідчим вимоги закону про всебічне, повне та об`єктивне дослідження всіх обставин справи не виконані, а рішення щодо закриття кримінального провадження прийнято слідчим передчасно і необгрунтовано, в ходе досудового розслідовання допущена істотна неповнота.

29 грудня 2016 року Дзержинський районний суд м. Харкова, розглянувши заяву ОСОБА_1 (позивача) про відвід слідчого Андроняк А.М., встановив факт особистої зацікавленності слідчого в результаті кримінального провадження на користь третьої особи, а також відсутність неупередженності, відсторонив ОСОБА_3 від розслідування у кримінальном провадженні № 0000010.

06 січня 2017 року прокуратура внесла ведомости в ЄРДР за № 0000222 за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 cт. 366, ч. 1 cm. 367 КК України відносно слідчого ОСОБА_3 , яка неналежно виконуючи службові обовязки через несумлінне ставлення до них, не забезпечила належне досудове розслідування кримінального провадження № 0000010, а саме не провела всіх необхідних слідчих дій, спрямованих на всебічне, повне та неупереджене дослідження обставин вказаного кримінального провадження, та внесла завідомо неправдиві відомості у постанову від 18 серпня 2015 року, в якому позивача визнано потерпілим.

У 2017 році розслідування по кримінальному провадженню № 0000010 доручено слідчому Хомич В.В., яка також продовжувава свідомо імітувати розслідування.

28 липня 2017 року слідчий Хомич В.В., продовжуючи свідому бездіяльність, не провівши необходних слідчих процесуальних дії, направлених на встановлення істини, так і не усунувши недоліки, вказані в постановах прокурора від 18 липня 2013 року, 02 листопада 2015 року та ухвалах суду від 08 листопада 2013 року та 17 січня 2014 року, знову виніс постанову про закриття кримінального провадження № 0000010.

13 лютого 2018 року прокуратура внесла відомості до ЄРДР за № 0000219 за ч. 1 cт. 364, ч. 1 cт. 365, ч. 1 cт. 366, ч. 1 cт. 367, ч. 2 cт. 382 КК України щодо неправомірних дії слідчого Хомич В.В. яка не забезпечила належне досудове розслідування кримінального провадження № 0000010.

У вересні 2018 року розслідування по кримінальному провадженню № 0000010 доручено слідчому Рябцевій А.С.

05 вересня 2018 року слідчий Рябцева А.С., продовжуючи намисно бездільність, не провівши необходні слідчо-процесуальні дії, направлені на встановлення істини, так і не усунувши недоліки, зазначені в постановах прокурора та в ухвали апеляційного суду Полтавської області від 09 листопада 2017 року, винесла постанову про закриття кримінального провадження № 0000010, вновь продублював текст раніше вінесенніх постанов, скасованих прокурорами та судом.

21 вересня 2018 року Дзержинський районний суд м. Харкова постановив ухвалу, якою скасував постанову про закриття криминального провадження № 0000010.

12 листопада 2018 року слідчий Рябцева А.С., продовжуючи навмисно свою бездіяльність, не провівши необходні слідчо-процесуальні дії, направлені на встановлення істини, так і не усунувши недоліки, зазначені в ухвалах слідчого, знову винесла постанову про закриття кримінального провадження № 0000010.

20 грудня 2018 року Дзержинський районний суд м. Харкова постановив ухвалу, якою скасував постанову від 12 листопада 2018 року про закриття кримінального провадження № 0000010, та зазначив, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження є формальною, необгрунтованою, невмотивованою, предчасною, та не відповідає вимогам закону, оскільки вона винесена без всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, слідчий не усунув недоліки, що вказані в ухвалах слідчого судді.

16 листопада 2018 року покуратура внесла ведомости в ЄРДР за № 0001473 за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 cт. 366, ч. 1 cт. 367, ч. 2 ст. 382 КК України щодо неправомірних дій з боку слідчого Рябцевої А.С. під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000010.

Позивач акцентує увагу, що переглядаючи обгрунтованість постанов слідчих про закриття кримінального провадження, суди та прокурори кожного разу встановлювали обставини, на підставі яких доходили висновку, що повного та всебічного дослідження слідчими зібраних доказів з проведенням їх анализу в процесуальному рішенні не відбувалось, а висновки про закриття кримінального провадження зроблені передчасно, що свідчить про невиконання слідчими визначеного статтею 2 КПК України завдання кримінального провадження. Слідчі, незважаючи на ухвали суду, постанови прокурора, клопотання позивача, докази в кримінальному провадженні, навмисно продовжували свою бездіяльність і не проводили досудового розслідування у розумні строки, що спричинило позивачу морального страждання.

Таким чином слідчі зловмисно і навмисно не виконували вимоги Конституції України і Кримінального процесуального законодавства України, протягом всього строку навмисно чинять перешкоду ОСОБА_1 щодо встановлення істини у кримінальному провадженні.

Позивач наголошує, що своїми тривалими неправомірними діями відповідач завдав йому моральної шкоди, душевних страждать, погіршення стану здоров`я, враховуючи інвалідність 2 групи, а тому просить суд позов задовольнити, захистити його конституційне право на компенсацію моральної шкоди, заподіяною йому неправомірною тривалою бездіяльністю відповідача при імітації розслідування кримінального провадження № 0000010, а також стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України компенсацію моральної шкоди в розмірі 1690065,00 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 січня 2020 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 березня 2021 року справа надійшла у провадження судді Аркатової К.В. та прийнята до провадження судді ухвалою суду від 22 березня 2021 року.

ОСОБА_1 в судове засідання не прибув, про судовий розгляд повідомлявся своєчасно та належним чином. Через канцелярію суду подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, також просив справу розглянути без його участі.

Представник відповідача до суду не з`явилався, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначала, що просить відмовити в задоволенні позову повністю з причин його необґрунтовності та безпідставності, справу просила розглядати без участі представника відповідача.

Враховуючи неявку сторін по справі, у відповідності до положень статті 247 ЦПК України, технічна фіксація судвого засідання не відбувалася.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, врахувавши позиції сторін, викладені у заявах по суті спору, дійшов наступних висновків.

Згідно зі ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Відповідно до ст. 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У відповідності до положень частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Матеріали справи підтверджують, що 04 березня 2013 року слідчий Топорков С.Є. виніс постанову про закриття кримінального провадження. 08 липня 2013 року Дзержинський районний суд м. Харкова, розглянувши скаргу ОСОБА_1 (позивача) на бездіяльність слідчого Топоркова С.Є., постановив ухвалу, якою скасував зазначену вище постанову слідчого.

08 листопада 2017 року Дзержинський районний суд м. Харкова, розглянувши скаргу позивача на бездіяльність слідчої Санжаровської М.В. при проведенні досудового розслідування, постановив ухвалу про визнання бездіяльності слідчої неправомірною. 09 грудня 2013 року слідча Санжаровська М.В. винесла постанову про закриття кримінального провадження № 0000010.

17 січня 2014 року Дзержинський районний суд м. Харкова, розглянувши скаргу ОСОБА_1 (позивача) на постанову слідчого Санжаровської М.В. від 09 грудня 2013 року, постановив ухвалу, якою скасував постанову слідчої Санжаровської від 09 грудня 2013 року про закриття кримінального провадження № 0000010.

18 серпня 2015 року слідчий Андроняк А.М. винесла постанову про закриття кримінального провадження № 0000010. 02 листопада 2015 року прокурор скасував постанову від серпня 2015 року про закриття кримінального провадження № 0000010, та зазначив, що слідчим вимоги закону про всебічне, повне та об`єктивне дослідження всіх обставин справи не виконані, а рішення щодо закриття кримінального провадження прийнято слідчим передчасно і необгрунтовано, в ході досудового розслідовання допущена істотна неповнота.

29 грудня 2016 року Дзержинський районний суд м. Харкова, розглянувши заяву ОСОБА_1 (позивача) про відвід слідчого Андроняк А.М., встановив факт особистої зацікавленності слідчого в результаті кримінального провадження на користь третьої особи, а також відсутність неупередженності, відсторонив ОСОБА_3 від розслідування у кримінальном провадженні № 0000010.

12 листопада 2018 року слідчий Рябцева А.С. винесла постанову про закриття кримінального провадження № 0000010.

20 грудня 2018 року Дзержинський районний суд м. Харкова постановив ухвалу, якою скасував постанову від 12 листопада 2018 року про закриття кримінального провадження № 0000010.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органу місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі ст.ст. 1173, 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до правової позиції, яка при встановленні аналогічних обставин викладена Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року у справі №6-440цс16, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 Цивільного кодексу України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Таким чином, суд приходить до висновку, що права позивача порушені і підстави для відшкодування шкоди встановлені ухвалами Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.01.2014 року та від 16.03.2017 року, якими встановлена протиправна бездіяльність органу досудового розслідування з приводу розслідування кримінального провадження № 0000010. Вказані обставини, а також подальша необхідність звернення позивача до суду, в порядку визначеному приписами КПК України з заявами про усунення перешкод, як особі, постраждалої від кримінального правопорушення, на переконання суду, безумовно призвели до моральних страждань позивача.

Оскільки у справі, яка розглядається, з`ясовано, що підставою для відшкодування шкоди є встановлена чинними ухвалами суду протиправна бездіяльність слідчих прокуратури Харківської області в частині не виконання своїх службових обов`язків, суд вважає, що у даному випадку застосовуються не спеціальні, передбачені у статті 1176 Цивільного кодексу України, а визначені у статті 1174 Цивільного кодексу України загальні підстави цивільно-правової відповідності за завдану фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень.

Так, ОСОБА_1 спричинено моральні страждання, які полягали у зміні нормального життєвого ритму у зв`язку з необхідністю неодноразово звертатись до правоохоронних та судових органів за захистом своїх прав, гарантованих законом, що підтверджується самим встановленим ухвалами суду фактом незаконної бездіяльності.

При цьому відповідно до статті 1174 Цивільного кодексу України та п. п. 35, 38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого Постановою КМ України від 03.08.2011 року №845, Державне казначейство України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України виплачує присуджену судом суму відшкодування моральної шкоди.

Згідно з пунктом 3 Порядку, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Стягуючи моральну шкоду на користь ОСОБА_1 суд визнає факт заподіяння моральної шкоди діями відповідача, а саме винесенням незаконних рішень, тривалої бездіяльності посадових осіб, пов`язаних з невиконанням своїх обов`язків, не проведенні комплексу дій, передбачених КПК України, а в подальшому і закриття кримінального провадження. Суд відхиляє доводи представника відповідача про недоведеність факту заподіяння моральної шкоди, оскільки відповідно до статті 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи, тобто вина органу влади у даному випадку презюмується. Відповідачі всупереч положень ст. 81 ЦПК України не спростували відповідальність держави за завдану у даному випадку моральну шкоду.

Згідно статті 280 Цивільного кодексу України , якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

При цьому, суд також зважає на те, що в таких спірних правовідносинах презуюмується й факт завдання потерпілому моральної шкоди. Саме з такого розуміння презумпції спричинення позивачу моральної шкоди відповідачем та обов`язку саме відповідача спростувати таку презумпцію в аналогічному спорі виходив Верховний Суд України в постанові від 27 вересня 2017 року по справі №6-1435цс17 за позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Віннер Імпортс Україна, Лтд» про захист прав споживача та відшкодування моральної шкоди, з підстав неправомірного поширення персональної, конференційної інформації, що також є конституційним немайновим правом особи.

Проте суд не погоджується із заявленим ОСОБА_1 розміром моральної шкоди, який всупереч загальних засад цивільного законодавства про справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) є надмірним відшкодуванням.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. Як визначено у Рішенні Європейського суду з прав людини «Справа Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого королівства» (Case of ABDULAZIZ, CABALES AND BALKANDALI), 1985 р., з огляду на її природу, моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Більш того, право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв, які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України.

У пункті 3 Постанові Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 5 вказаної Постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд в цьому контексті враховує той факт, що у справі відсутні достатні докази на підтвердження такої глибини душевних страждань та немайнових втрат потерпілої особи, які заслуговують на відшкодування у розмірі 1690065,00 грн., а тому вважає за необхідне, відповідно до характеру та розміру душевних страждань, завданих потерпілому, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, справедливості, добросовісності та розумності визначити розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 3000,00 грн.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 11-13, 81, 141, 265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про відшкодування моральної шкоди, спричиненої протиправною бездіяльністю задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , компенсацію спричиненої моральної шкоди у розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

На підставі частини 1 статті 354 ЦПК України, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 13 жовтня 2023 року.

Головуючий