Постанова

Іменем України

11 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 335/837/22

провадження № 61-7435св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І., суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - концерн «Міські теплові мережі»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу концерну «Міські теплові мережі» на постанову Запорізького апеляційного суду від 18 квітня 2023 року в складі колегії суддів Кочеткової І. В., Гончар М. С., Дашковської А. В.,

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до концерну «Міські теплові мережі» про визнання незаконним та скасування наказів, стягнення недоплаченої заробітної плати.

Позов мотивував тим, що працює слюсарем-електриком з ремонту електроустаткування 5 розряду підрозділу з ремонту автотранспорту ділянки автотранспорту Заводського району автотранспортної дільниці концерну «Міські теплові мережі» з 2004 року.

У листопаді 2021 року позивача відсторонено від роботи на підставі наказу № 2762 від 29 жовтня 2021 року «Про запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19» у зв`язку з ненаданням документів, передбачених частиною 3 пункту 1.2 наказу Міністерства охорони здоров`я України від 24 листопада 2021 року № 612 «Про заходи щодо обов`язкової вакцинації працівників філії». У подальшому наказ про відсторонення роботодавець скасував.

Наказом концерну «Міські теплові мережі» від 15 листопада 2021 року № 3044 «Про початок простою» позивачу встановлено простій відповідно до постанови КМУ від 09 грудня 2020 року № 1236 та наказу концерну «Міські теплові мережі № 2663 від 18 жовтня 2021 року та у зв`язку з неможливістю організувати дистанційну роботу із застосуванням інформаційно-комунікаційних технологій, необхідних для виконання трудових обов`язків поза приміщенням роботодавця (стаття 60-2 КЗпП України).

Зазначав, що у листопаді 2021 року роботодавець грубо порушив його конституційне право на працю, що полягало у незаконному встановленні простою на роботі, застосовані обмеження його права як працівника щодо повноцінної роботи. Вважає зазначений наказ незаконним, таким, що не відповідає чинному законодавству та грубо порушує його трудові права.

На вимогу суду позивач неодноразово уточнював позовні вимоги та остаточно просив:

визнати незаконним та скасувати наказ концерну «Міські теплові мережі» від 15 листопада 2021 року № 3044 «Про початок простою»;

зобов`язати керівника концерну «Міські теплові мережі» виплатити невиплачену заробітну плату за час знаходження на простої з 15 листопада 2021 року до 31 січня 2022 року в розмірі 10 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням від 30 червня 2022 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції виходив з того, що:

підставою оспорюваного наказу в цій справі про встановлення простою позивачу визначено положення постанови КМУ від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», наказ підприємства від 18 жовтня 2021 року № 2663 «Про попередження розповсюдження нової коронавірусної інфекції» та відсутність певної роботи на підприємстві у слюсаря-ремонтника з ремонту електроустаткування 5 розряду ОСОБА_1 . Оголошення простою було встановлено зі збереженням 2/3 окладу ОСОБА_1 , що відповідає частині першій статті 113 КЗпП України. Також позивачу запропоновано знаходитися дома у період простою з отриманням визначеної частини заробітної плати, проте, позивач відмовився від написання заяви про знаходження у період простою за домашньою адресою. У зв`язку з наведеним суд першої інстанції зробив висновок, що оголошення простою не є порушенням права позивача на працю, визначеного статтею 43 Конституції України, оскільки за ним зберігається робоче місце, заробітна плата у розмірі 2/3 тарифної ставки, трудовий договір з ним не припинений, а тому підстави для скасування наказу про встановлення простою відсутні.

Позовну вимогу про стягнення недоплаченої заробітної плати суд першої інстанції вважав похідною від первісної позовної вимоги та такою, що не підлягає задоволенню.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою від 18 квітня 2023 року Запорізький апеляційний суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив; рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від ЗО червня 2022 року скасував та ухвалив нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 :

визнав незаконним та скасував наказ концерну «Міські теплові мережі» від 15 листопада 2021 року № 3044 «Про початок простою» в частині встановлення простою відносно ОСОБА_1 , слюсаря-електрика з ремонту електроустаткування 5 розряду підрозділу з ремонту автотранспорту ділянки автотранспорту Заводського районного управління з транспорту Концерну «Міські теплові мережі»;

стягнув з концерну «Міські теплові мережі» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за час простою з 15 листопада 2021 року до 31 січня 2022 року в розмірі 11 397,14 грн;

стягнув з концерну «Міські теплові мережі» на користь ОСОБА_2 судові витрати, понесені під час розгляду справи в сумі 2 354 грн;

стягнув з концерну «Міські теплові мережі» на користь держави судовий збір, сплату якого було відстрочено до ухвалення судового рішення по справі, у розмірі 1615,20 грн.

Постанову апеляційний суд мотивував тим, що:

суд першої інстанції не звернув увагу, що оголошення власником простою з 15 листопада 2021 року до 30 січня 2022 року відбулося під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України і тривалість оголошеного власником простою повністю охоплювалась періодом карантину, та простій ОСОБА_1 було оголошено з підстав відмови у проведенні щеплення;

суд першої інстанції не врахував, що застосування до позивача такого заходу як оголошення простою не передбачало жодної індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, відповідач не обґрунтував необхідність запровадження простою для позивача тим, що він, працюючи слюсарем-електриком з ремонту електроустаткування ділянки автотранспорту, створював загрози, які б вимагали вжиття такого суворого заходу втручання у право на повагу до приватного життя, який позбавляв позивача частини заробітку, неможливість встановлення позивачу такої організації праці, де б перебувало найменша кількістю людей тощо. Суд першої інстанції не встановив жодних фактів, які б підтверджували нагальність потреби у відстороненні саме позивача від роботи. Тому таке відсторонення не можна вважати пропорційним меті охорони здоров`я населення та самого позивача;

апеляційний суд встановив, що на робочому місці у позивача немає прямих контактів з великою кількістю людей, оскільки він займається ремонтом електроустаткування, а коли він не виконує ремонтні роботи, то знаходиться в невеличкій кімнаті один, тому його умови праці, у яких він перебуває, не збільшують вірогідність зараження COVID-19. Відповідач зазначені обставини не спростував;

дії роботодавця щодо оголошення простою позивачу та встановлення на цей період меншої заробітної плати були непропорційними переслідуваній легітимній меті, для досягнення якої держава передбачила можливість відсторонення працівника від роботи, у зв`язку з чим апеляційний суд уважав наявними підстави для скасування оскарженого наказу. При цьому апеляційний суд послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року в справ № 130/3548/21;

простій позивачу було встановлено зі збереженням 2/3 окладу, період простою тривав з 15 листопада до 31 січня 2022 року. Оскільки наказ про оголошення ОСОБА_1 простою підлягає скасуванню, апеляційний суд вважав за можливе стягнути з відповідача на користь позивача невиплачену заробітну плату за час простою з 15 листопада 2021 року до 31 січня 2022 року, яка відповідно до довідки-розрахунку від 03 квітня 2023 року становить 11 397,14 грн.

Аргументи учасників справи

15 травня 2023 року концерн «Міські теплові мережі» засобами поштового зв`язку подав касаційну скаргу на постанову апеляційного суду, у якій просить її скасувати як таку, що прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і залишити в силі законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції прийняв постанову без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи. Висновок апеляційного суду про те, що відсторонення не можна вважати пропорційним меті охорони здоров`я населення та самого позивача, оскільки на робочому місці у позивача немає прямих контактів з великою кількістю людей, не відповідає обставинам справи. Позивач виконує роботу, яка обумовлює службову необхідність у контактуванні з іншими працівниками підприємства, що підвищує ризик інфікування персоналу та сприяє його подальшому поширенню.

Відповідач зазначає, що суд апеляційної інстанції під час вирішення справи невірно застосував висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року в справі № 130/3548/21.

Рух справи

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 18 травня 2023 року касаційну скаргу відповідача передано на розгляд судді-доповідачеві Антоненко Н. О.

Ухвалою від 12 червня 2023 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача; витребував з районного суду справу № 335/837/22; надав учасникам справи строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.

29 червня 2023 року матеріали справи № 335/837/22 надійшли до Верховного Суду та передані судді-доповідачеві Антоненко Н. О.

Ухвалою від 20 вересня 2023 року Верховний Суд призначив справу до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

При перегляді у касаційному порядку судових рішень суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі від 12 червня 2023 року Верховний Суд зазначив, що підставою касаційного оскарження рішення суду першої та апеляційної інстанції заявник зазначив пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, що апеляційний суд під час розгляду справи не врахував висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року в справі № 130/3548/21 та не дослідив зібрані в справі докази.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що ОСОБА_1 працює у концерні «Міські теплові мережі» на посаді слюсар-ремонтник з ремонту електроустаткування 5 розряду.

У службовій записці від 01 листопада 2021 року № 364/1 начальник управління з транспорту концерну «Міські теплові мережі» повідомив начальника управління з персоналу концерну «Міські теплові мережі» про те, що через відсутність чинних договорів на закупку запчастин ремонтні роботи з 01 листопада 2021 року на ділянці автотранспорту Заводського району відсутні; деякий час забезпечити роботою слюсаря-ремонтника з ремонту електроустаткування на ділянці автотранспорту Заводського району підприємство не має можливості та запропонував встановити простій для слюсаря-електрика з ремонту електроустаткування 5 розряду ділянки автотранспорту Заводського району ОСОБА_1 з 15 листопада 2021 року за домашньою адресою.

Актом від 11 листопада 2021 року у зв`язку із ростом захворюваності COVID-19 та з метою запобігання розповсюдження коронавірусної інфекції серед працівників концерну «Міські теплові мережі» встановлено цілозмінний простій з частковим збереженням заробітної плати (в розмірі 2/3 встановленого посадового окладу), а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з 12 листопада 2021 року - ОСОБА_5 , з 15 листопада 2021 року ОСОБА_6 , ОСОБА_1 . Напроти прізвища ОСОБА_1 підпис про ознайомлення з наказом відсутній.

У службовій записці від 15 листопада 2021 року № 549 начальник управління виклав прохання про те, що у зв`язку з відмовою слюсаря-ремонтника ОСОБА_1 від ознайомлення з актом-простою та від перебування під час простою за домашньою адресою необхідно закріпити його місце знаходження у робочий час за адресою: АДРЕСА_1 .

Наказом концерну «Міські теплові мережі» від 15 листопада 2021 року № 3044 На виконання вимог постанови КМУ № 1236 від 09 грудня 2020 року та наказів концерну «Міські теплові мережі» від 18 жовтня 2021 року № 2663 та від 29 жовтня 2021 року № 2762 ОСОБА_1 встановлено простій з 15 листопада 2021 року. Через ненадання працівником заяви про знаходження на період простою за домашньою адресою встановлено перебування позивача у період простою на робочому місці за адресою: АДРЕСА_1 . Простій встановлено зі збереженням 2/3 ставки ОСОБА_1 .

На запит позивача від 07 грудня 2021 року № 6433/18 роботодавець повідомив, що через відсутність ремонтних робіт за профілем позивача, а також у зв`язку з відмовою позивача надати заяву для знаходження на період простою за домашньою адресою він має залишатися на території підприємства, на робочому місці, визначеному наказом. У зв`язку із ростом захворюваності і для запобігання поширення інфекції роботодавець повторно запропонував надати заяву для знаходження на період простою за домашньою адресою.

Наказом концерну «Міські теплові мережі» № 224 від 28 січня 2022 року «Про припинення простою» у зв`язку з появою організаційних та технічних умов для відновлення роботи на підприємстві припинено простій працівникам концерну «Міські теплові мережі» з 01 лютого 2022 року, у тому числі і ОСОБА_2 .

Позиція Верховного Суду

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, встановив, що з урахуванням останньої редакції уточнених позовних вимог від 26 квітня 2022 року ОСОБА_1 остаточно просив визнати незаконним та скасувати наказ концерну «Міські теплові мережі» від 15 листопада 2021 року № 3044 «Про початок простою» та зобов`язати відповідача виплатити невиплачену заробітну плату за час знаходження на простої з 15 листопада 2021 року до 31 січня 2022 року в розмірі 10 000 грн.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові від 22 червня 2023 року в справі № 577/1447/22 (провадження № 61-13377св22) Верховний Суд зазначив, що «поняття простою викладено у статті 34 КЗпП України, де визначено, що простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Відповідно до статті 113 КЗпП України час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити роботодавця чи бригадира, майстра або посадових осіб. За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток. Час простою з вини працівника не оплачується. На період освоєння нового виробництва (продукції) роботодавець може здійснювати працівникам доплату до попереднього середнього заробітку на строк не більш як шість місяців».

Присутність або відсутність працівника на роботі під час простою не впливає на оплату праці за цей час.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У справі, яка переглядається:

суд першої інстанції встановив, що позивачу було оголошено простій у зв`язку зі встановленням карантину та через відсутність роботи на підприємстві у слюсаря-ремонтника з ремонту електроустаткування 5 розряду. Оголошення простою встановлено зі збереженням 2/3 окладу ОСОБА_1 , що відповідає частині першій статті 113 КЗпП України. Також позивачу запропоновано знаходитися дома у період простою з отриманням визначеної заробітної плати. У зв`язку з відмовою від написання заяви про знаходження у період простою за домашньою адресою позивач перебував на робочому місці;

за таких обставин суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що оголошення простою не є порушенням права позивача на працю, визначеного статтею 43 Конституції України, оскільки за ним зберігається робоче місце, заробітна плата у розмірі 2/3 тарифної ставки, трудовий договір з ним не припинений;

апеляційний суд при перевірці обставини законності наказу концерну «Міські теплові мережі» від 15 листопада 2021 року № 3044 «Про початок простою» фактично оцінював наявність підстав для відсторонення позивача від роботи та не звернув увагу, що відмова ОСОБА_1 від проведення щеплення проти COVID-19 не є підставою встановлення йому простою відповідно до наказу від 15 листопаді 2021 році № 3044 «Про початок простою». При цьому апеляційний суд безпідставно застосував до спірних правовідносин висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 14 грудня 2022 року в справі № 130/3548/21 щодо законності відсторонення особи від роботи через відсутність щеплення проти COVID-19.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність.

За змістом частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Оскільки предметом позову ОСОБА_1 визначив лише наказ від 15 листопаді 2021 році № 3044 «Про початок простою», саме по собі посилання позивача на обставини, які відповідно до статті 46 КЗпП України є підставою для відсторонення працівника від роботи, не дають підстав для висновку про незаконність простою, оголошеного з інших підстав.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції невірно застосував висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року в справі № 130/3548/21, не заслуговують на увагу, адже у цій справі вимоги про відсторонення позивача від роботи не були предметом судового розгляду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

У зв`язку з необхідністю врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 червня 2023 року в справі № 577/1447/22 (провадження № 61-13377св22) касаційна скарга підлягає задоволенню, оскаржена постанова апеляційного суду скасуванню, рішення суду першої інстанції залишенню в силі.

Оскільки касаційна скарга підлягає задоволенню, з ОСОБА_1 на користь концерну «Міські теплові мережі» підлягають стягненню судові витрати у розмірі 3969,60 грн судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу концерну «Міські теплові мережі» задовольнити.

Постанову Запорізького апеляційного суду від 18 квітня 2023 року скасувати.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2022 року залишити в силі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь концерну «Міські теплові мережі» 3969,60 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук