ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 695/3748/21
номер провадження 2-др/695/6/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 рокум. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Середи Л.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Оніщенко Н.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Побиванця Ю.В.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша заяву представника Гельмязівської сільської ради адвоката Сизька Дмитра Борисовича про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Гельмязівської сільської ради про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Гельмязівської сільської ради про зобов`язання вчинити певні дії.

12.09.2023 року вказана позовна заява залишена без розгляду за заявою позивача ОСОБА_1 .

Представник відповідача Гельмязівської сільської ради адвокат Сизько Д.Б. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення понесених судових витрат на правову допомогу.

Заява обґрунтована тим, що вказану позовну заяву залишено без розгляду, у зв`язку із подачею позивачем заяви про залишення позову без розгляду. Представником відповідача подав до суду попередній розрахунок розміру судових витрат, а також заяву про стягнення суми судових витрат, однак залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду судом не було вирішено питання про стягнення понесених відповідачем судових витрат. Тому останній був вимушений звернутися до суду із вказаною заявою у якій просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 200 гр.

16.10.2023р. судом отримано заперечення представника ОСОБА_1 адвоката Побиванця Ю.В. проти винесення додаткового рішення, згідно якого ч. 5 ст. 142 ЦПК України визначає, що у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, в наслідок необґрунтованих дій позивача. Представник відповідача звертаючись до суду із вказаною заявою про винесення додаткового рішення та стягнення витрат на професійну правничу допомогу не зазначив, які дії позивача були необґрунтованими, що і є підставою для компенсації таких витрат. Крім того на підтвердження вимог щодо розміру понесених витрат до заяви додано договір про надання правової допомоги, акт приймання-передачі наданої правової (правничої) допомоги та платіжна інструкція про сплату коштів за надання правової допомоги які укладені та виплачені виконавчим комітетом Гельмязівської сільської ради тоді як позов був пред`явлено до Гельмязівської сільської ради, яка є іншою юридичною особою.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник, адвокат Побиванець Ю.В. проти задоволення вказаної заяви про ухвалення додаткового рішення заперечували з підстав, які наведені у запереченні. При цьому представник ОСОБА_1 наголосив, що позивачу тільки під час розгляду справи в суді стало відомо про створення у виконавчому комітету Гельмязівської сільської ради комісії з визначення збитків, якої не існувало на час звернення з позовом ОСОБА_1 до суду та як тільки позивачу стало відомо про існування такої комісії він подав заяву про залишення позову без розгляду.

Представник відповідача Гельмязівської сільської ради адвокат Сизько Д.Б. в судове засідання не з`явився, скерував до суду клопотання у якому вирішити заяву про ухвалення додаткового рішення просив за його відсутності.

Дослідивши заяву представника відповідача та матеріали справи, суд приходить до наступного:

Судом встановлено, що відповідно до ухвали суду від 12.09.2023 року, на підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України (позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду), заяву позивача ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду задоволено та залишено без розгляду позов ОСОБА_1 до Гельмязівської сільської ради про зобов`язання вчинити певні дії.

У зазначеній ухвалі питання про розподіл між сторонами судових витрат, не вирішувалося, хоча представник відповідача, саме Гельмязівської сільської ради, адвокат Сизько Д.Б., який брав участь у справі на підставі ордеру (серія СА №1045675) надав суду заяву про стягнення суми судових витрат та попередній розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно з ч. 6 ст. 142 ЦПК України, у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог ч. 9 ст. 141 цього Кодексу.

Згідно з ч. 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у разі необґрунтованих дій позивача, таких як зловживання процесуальними правами, виникнення спору внаслідок неправильних дій сторони.

Зловживання правами характеризуються умислом порушити порядок цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст.44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Під зловживанням процесуальними правами розуміється особлива форма цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.

Відповідно до роз`яснень, які міститься у п.38 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст. 55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Таким чином, за змістом ч. 5 ст. 142 ЦПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи, та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету обмеження прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Суд зазначає, що залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача це форма закінчення справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, оскільки це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, що не містить обмежень у його реалізації. Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст. 55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Разом з тим, заява представника відповідача не містить доводів і доказів необґрунтованості дій позивача, подання заяви про залишення позову без розгляду не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, оскільки це його право, яке не містить обмежень у його реалізації. Під час розгляду справи судом не встановлено, що спір виник внаслідок неправильних дій позивача. Крім того, витрати на правову допомогу виникли у відповідача не внаслідок необґрунтованих дій позивача, а в порядку реалізації відповідачем своїх процесуальних прав.

Необґрунтовані дії позивача є єдиною підставою для покладення на позивача обов`язку компенсувати витрати, що здійснені відповідачем, як це передбачено ч.5 ст.142 ЦПК України.

Представником відповідача не надано суду належних доказів на підтвердження того, що позивачем було допущено зловживання процесуальними правами або того, що спір виник внаслідок неправильних дій сторони, як то передбачено вимогами ч. 9 ст. 141 ЦПК України.

Аналогічну позицію неодноразово висловлював Верховний Суд, який вказував, що для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи, та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 202/2600/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 758/12381/18-ц, від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 28 січня 2019 року у справі № 619/1146/17, від 02 грудня 2020 року у справі № 202/2600/15, від 17 грудня 2020 року у справі № 758/12381/18, від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18 саме по собі звернення з позовом до суду чи неявка сторони у судове засідання не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 295/2963/21 зазначено, що звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати.

У постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2021 року у справі № 757/49982/19 зазначено, що виходячи із системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України, необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Також суд погоджується із доводами представника ОСОБА_1 щодо різних суб`єктів, яким надає правову допомогу адвокат Сизько Д.Б., оскільки, як вбачається із змісту договору про надання правової (правничої) допомоги №257-23 адвокатське бюро Дмитра Сизька надає правову допомогу виконавчому комітету Гельмязівської сільської ради та/або Гельмязівській сільській раді.

Позовна заява була пред`явлена саме до Гельмязівської сільської ради (), однак акт приймання-передачі наданої правової (правничої) допомоги по договору про надання правової (правничої) допомоги №3 від 27.04.2023р. складений саме з виконавчим комітетом Гельмязівської сільської ради (), який не був учасником по справі.

За вказаних вище обставин, заява представника Гельмязівської сільської ради адвоката Сизька Дмитра Борисовича про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 44, 133, 141, 142, 258, 260, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника Гельмязівської сільської ради, адвоката Сизька Дмитра Борисовича про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Гельмязівської сільської ради про зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Л.В. Середа