441/1035/23 2/441/425/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2023 Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Перетятько О.В.

за участі секретаря Сороки М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Городку справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення останнього батьківських прав відносно його малолітньої дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що заочним рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 04.02.2021 її з відповідачем шлюб розірвано, з батька стягуються аліменти на користь позивачки на утримання дитини ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.10.2020 і до досягнення нею повноліття. Зазначає, що дитина проживає разом з нею та повністю перебуває на її утриманні. Після розірвання шлюбу, відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, участі у вихованні та спілкуванні з дочкою не бере, морально та матеріально не підтримує дитину, не цікавиться її життям, станом здоров`ям, розвитком, навчанням, умовами проживання, аліменти не сплачує, внаслідок чого має заборгованість, крім того, перешкоджає у можливості виїзду за кордон. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини просить позбавити відповідача батьківських прав.

В судове засідання позивачка ОСОБА_3 не з`явилась, 19.06.2023 подала заяву, у якій позовні вимоги підтримала, просить позов задовольнити, справу розглядати у її відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився, 06.09.2023 подав до суду заяву про визнання позову, вказав, що не заперечив проти вчинення позивачкою дій в інтересах дитини, просив про розгляд справи за його відсутності.

На письмовий запит суду від Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради Львівської області 22.09.2023 надійшов висновок органу опіки та піклування, у якому, з покликанням на відсутність можливості з`ясувати думку батька щодо його участі у житті дитини, вказали на недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_4 .

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється у їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оглянувши заяви учасників справи, вивчивши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції «Про права дитини» батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За положеннями ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ч.1 ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III від 26 квітня 2001 року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків (ст. 11 вищезазначеного Закону).

Відповідно до ст. 164 ЦК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, серед іншого, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 роз`яснено судам, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Разом з тим у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Враховуючи вищезазначені норми Закону, обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 зазначила, що ОСОБА_2 не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до дочки, не цікавиться її життям, здоров`ям, успіхами, матеріально не забезпечує і взагалі не спілкується з дочкою, перешкод у цьому йому ніхто не робить.

У свою чергу, ОСОБА_2 визнав позовні вимоги, а отже підтвердив, що дійсно вихованням дитини не цікавиться, свідомо ухиляється від здійснення батьківських обов`язків, а тому наведені обставини і факти у сукупності підтверджується, що відповідач не бажає брати участь вихованні та розвитку власної дочки.

Отже, при розгляді конкретної справи суд, насамперед, виходить з інтересів самої дитини та враховує при цьому, відповідальність матері (батька), які має відповідально ставиться до створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

Досліджені в судовому засіданні матеріали справи свідчать про небажання відповідача займатися вихованням дочки, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про його намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання дочки.

Так, у відповідності до вимог ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, виконувати інші обов`язки.

Відповідно до положень ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, в т.ч. якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

У відповідності до п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Із обставин, викладених у позовній заяві, долученої до справи копій свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 (а.с. 8), вбачається, що ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є позивачка - ОСОБА_1 та відповідач - ОСОБА_2 .

З копії заочного рішення Городоцького районного суду Львівської області від 04.02.2021 (а.с. 5) видно, що шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвано. Сторони припинили подружні стосунки і сім`єю не проживають з вересня 2020 року.

Цим же рішенням з відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 в розмірі 1/3 частина заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.10.2020 щомісячно, до досягнення нею повноліття (а.с. 5-7).

Із позовної заяви, акту фактичного проживання від 01.05.2023 та характеристики зі школи (а.с. 9, 10) вбачається, що малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із матір`ю - ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 , перебуває на її утриманні, позивачка створює всі належні умови для виховання та розвитку дочки, дитині забезпечені гідні умови для проживання, належну увагу вихованню дочки приділяє мама, відвідує батьківській збори, цікавиться навчанням дитини, успіхами, постійно підтримує зв`язок зі школою та класним керівником, відповідач ОСОБА_2 до дочки не з`являється, нею не цікавиться.

Факт ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків підтверджується також довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів, розрахунком заборгованості по аліментах, виданим державним виконавцем Городоцького ВДВС ЗМУМЮ (м.Львів) Хома В.А. від 14.09.2022, довідкою про розмір отриманих аліментів від 10.04.2023, розрахунком заборгованості по аліментах, виданого начальником Самбірського відділу державної виконавчої служби у Самбірському районі Львівської області ЗМУМЮ ОСОБА_7 від 27.06.2023, сума якої становить 87732 грн. 64 коп. (а.с. 12-13, 14-15, 16, 36).

Досліджені судом докази свідчать про те, що позивачка постійно піклується про дитину, бере участь у її духовному та фізичному розвитку, вихованні та лікуванні, між матір`ю та дитиною існує тісний зв`язок, склались теплі відносини у сім`ї проживання дитини. У матері є можливість і в подальшому створювати для дитини належні умови для її виховання і розвитку. Батько ОСОБА_2 не виконує покладені на нього батьківські обов`язки щодо своєї малолітньої дитини, не допомагає матеріально, участі у її вихованні не бере, ухиляється від сплати аліментів, внаслідок чого має заборгованість, не виявляє бажання спілкуватися з дочкою, таким чином самоусунувся від виховання дитини, нехтує своїми батьківськими обов`язками.

Крім того, відповідач надав суду письмову заяву, у якій позов визнав, не заперечив позбавленню його батьківських прав відносно своєї дочки.

Висновок органу опіки і піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради Львівської області в частині недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 суд оцінює критично, з огляду на те, що підставою для такого висновку стало, в основному, відсутність можливості у органу з`ясувати думку батька через відсутність зв`язку.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Окрім цього, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд на підставі ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача в користь позивачки понесені нею судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1073 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 211, 258, 259, 263- 265, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , позбавити батьківських прав щодо дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , зареєстрованої по АДРЕСА_3 , судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Перетятько О.В.