Справа № 226/934/23
Справа № 226/934/23
Провадження № 2/226/254/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 жовтня 2023 року м. Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Рибкіна О.А.,

за участю секретаря Чередниченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Мирнограді Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , звернувся з позовом до відповідача Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що в період з 04.04.2007 року по 14.06.2020 року він працював у ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська». 14.06.2020 року його було звільнено за ч.3 ст.38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням. При звільненні відповідач своєчасно не провів з ним повний розрахунок, чим порушив вимоги ст.ст.47, 116 КЗпП України щодо повного розрахунку в день звільнення, внаслідок чого утворилась заборгованість по заробітній платі за вересень 2019 року в сумі 11910,71 грн, за жовтень 2019 року 11828,38 грн., за листопад 2019 року 10 466,64 грн, за грудень 2019 року 10729,09 грн, за січень 2020 року 10213,57 грн, за лютий 2020 року 10849,39 грн, за березень 2020 року 11939,41 грн, за квітень 2020 року 10 725,16 грн, за травень 2020 року 11992,63 грн. та за червень 2020 року 12539,63 грн, а всього на суму 113194,61 грн. Вказана заборгованість підтверджується Індивідуальними відомостями про застраховану особу Пенсійного фонду України (Форма ОК-5). 19.05.2023 року до ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» поштовим відправленням було направлено адвокатський запит щодо надання останніми інформації, про розмір заборгованості із заробітної платні перед ним та про його середньоденний заробіток, однак відповіді так і не було отримано. Отримавши 14.06.2020 року трудову книжку, він в усній формі звернувся до відповідача щодо виплати виниклої заборгованості, та останні відповіли, що всі належні йому кошти при звільненні будуть сплачені у повному обсязі пізніше. Стаття 116 КЗпП України не визначає форми, в якій звільнений працівник повинен пред`явити вимогу про розрахунок. 14.06.2020 року був його робочим днем та він працював. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Абзацом третім пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Згідно до відомостей Пенсійного фонду України форми ОК-5 розмір її заробітної плати за останні 2 місяці роботи, за вересень та жовтень, з урахуванням суми податків й інших обов`язкових платежів, становить 10725,16 грн та 11992,63 грн. Кількість робочих днів у квітні становить 21 день, у травні - 19 днів. Таким чином, розмір його середньоденної заробітної плати, з урахуванням суми податків й інших обов`язкових платежів, становить (10725,16 + 11992,63) / (21+19) = 22717,79 / 40 = 567,95 грн. Таким чином, керуючись чинним законодавством України, окрім заборгованості з заробітної плати, яка залишилася невиплаченою на теперішній час, відповідач повинен сплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 15.06.2020 року по 14.12.2020 року. Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яку повинен сплатити йому відповідач, складає 72697,60 грн. із розрахунку: 567,95 грн. х 128 робочих днів за час затримки розрахунку з часу звільнення по 14.12.2020 року. Просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 113194,61 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 15.06.2020 року по 14.12.2020 року включно в сумі 72697,60 грн, а також понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1073,60 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн.

Позивач та його представник до судового засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, надали до суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача також в надав заяву в якій зазначив, що із сумою заборгованості по заробітній платі, зазначеній в довідці відповідача у сумі 42309,63 грн погоджується.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову позивача посилаючись на наступне. Позивач звільнений з підприємства 14.06.2020 року за ч.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням та позивачу в якості сум, що підлягають сплаті при звільненні нараховано за 12.2019 року - після утримання обов`язкових податків та зборів до сплати 3315,23 грн, за 01.2020 року - після утримання обов`язкових податків та зборів до сплати 6061,24 грн, за 02.2020 року - після утримання обов`язкових податків та зборів до сплати: 10193,14 грн, за 03.2020 року - після утримання обов`язкових податків та зборів до сплати 3130,84 грн, за 04.2020 року - після утримання обов`язкових податків та зборів до сплати 6364,82 грн, за 05.2020 року - після утримання обов`язкових податків та зборів до сплати: 5312,09 грн, за 06.2020 року - після утримання обов`язкових податків та зборів до сплати 7906,04 грн (з яких 2231,69 - заробітна плата, 5674,35 - компенсація за невикористану відпустку), за 07.2020 року - після утримання обов`язкових податків та зборів до сплати 26,23 грн, всього 43309,63 грн. Суми зазначені після обов`язкових утримань до сплати, тобто вже з утриманням підприємством з цих сум обов`язкових податків та зборів. В день звільнення позивач отримав на руки трудову книжку у відділі кадрів підприємства, після чого повинен був звернутися до каси бухгалтерії з письмовою заявою для повного розрахунку. Але, з невідомих причин, позивач до бухгалтерії не звернувся та остаточний розрахунок, який належним чином був нарахований на день його звільнення, не отримав. Не звертався він до бухгалтерії підприємства або до керівництва підприємства з вимогою про розрахунок і в подальшому. Таким чином, ані при звільненні, ані під час отримання трудової книжки, позивачем будь-яких вимог до відповідача з приводу розрахунку не заявлялось, тобто позивач фактично погодився з проведеним остаточним розрахунком заборгованості із заробітної плати на розсуд відповідача. Позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день винесення судом рішення з 15.06.2020 року по 14.12.2020 року у сумі 72697,60 грн з урахування суми податків й інших обов`язкових платежів, на думку відповідача є безпідставними. Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 30.01.2019 у справі №910/4518/16, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником. Попри вищевикладеному, роботодавець не несе відповідальність, передбачену статтею 117 КЗпП України, у разі відсутності його вини, тобто у разі настання непереборної сили (надзвичайна або невідворотна за даних умов подія), як це передбачено положеннями ст.263 ЦК України. Обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини) - це обставини, що перешкоджають виконанню зобов`язань однією зі сторін, незалежні від її волевиявлення і контролю, а також непереборні при вживанні всіх розумних заходів щодо їх запобігання. Для визначення обставин форс-мажорними необхідна обов`язкова наявність ряду чинників: непереборність сили, що викликала ці обставини; неможливість контролювати ситуацію, впливати на неї; виникнення перешкоди не могло бути передбачено під час укладення зобов`язання. Відповідач не в змозі виконати свої зобов`язання перед позивачем через виникнення форс-мажорних обставин, а саме у зв`язку із виникненням в Україні подій військової агресії. Крім того, листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/ обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Вважає, позовні вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають у відмові задоволення, оскільки затримка розрахунку виникла не з вини відповідача, а в наслідок форс-мажорних обставин. У разі якщо суд не розділяє вищевикладену позицію, то просимо врахувати той факт, що суд вправі зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника. При цьому враховуються розмір простроченої заборгованості, період затримки (прострочення) виплати, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду. 26 червня 2019 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі №761/9584/15-ц (провадження №14-623цс18), в якій відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням №6-113цс16. ВП Верховного Суду прийшла до висновку, що встановлений ст.117 КЗпП механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Тому ВП Верховного Суду зазначила, що ці критерії можуть визначатися судом під час, розгляду конкретної справи з урахуванням установлених у ній обставин. На думку ВП Верховного Суду, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Велика Палата Верховного Суду вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідач зауважує, що затримка розрахунку при звільненні обумовлена тяжким фінансовим становищем підприємства на протязі тривалого часу. Виходячи із принципу розумності, справедливості та пропорційності, слід прийняти до уваги, що «ДП «ВК «Краснолиманська» здійснює витрати, пов`язані із виплатою поточної заробітної плати працівникам, забезпеченням життєдіяльності підприємства, сплатою податків та інших обов`язкових платежів до державного бюджету. Однак, через несвоєчасне погашення дебіторської заборгованості декількома дебіторами протягом тривалого терміну, відповідачу вкрай важко виконувати свої обов`язки із сплати заборгованості по заробітній платі. Загальна сума дебіторської заборгованості декількома дебіторами перед Відповідачем становить - 3513770 тис. грн, що підтверджується бухгалтерською довідкою. Позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 72697,60 грн, який фактично у два рази перевищує розмір заборгованості по заробітній платі (у сумі 42309,63 грн) не є справедливим та не відповідає балансу між інтересами працівника та роботодавця, а тому відповідач вважає, що така несправедлива міра відповідальності не може та не повинна застосовуватися до відповідача. Покладення на відповідача обов`язку виплати середнього заробітку під час затримки розрахунку при звільненні стане додатковою жорстокою санкцією у фінансовій сфері Відповідача, тим самим перетвориться на непосильний тягар. У разі якщо суд не погоджується із викладеними доводами, то відповідач просить врахувати його інтереси, які полягають у збереженні підприємством свого матеріального та фінансового становища і платоспроможності, та зменшити розмір за затримку розрахунку при звільненні до розумної пропорційності, що буде доцільним та справедливим, значно пом`якшить негативні наслідки загального спаду в економіці підприємства. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника. У відповідності до норм абз. 3 п. 2 роз. 2 Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої зарплати» (далі в тексті ПКМУ №100) у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Середньоденний заробіток позивача за останні два місяці складає 564,93 грн. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат не підлягають задоволенню, оскільки вимоги позивача щодо стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені та заборгованості з вихідної допомоги є необґрунтованими та навіяними (тобто такими, що підлягають у відмові задоволення), тому стягнення судових витрат не повинно покладатися на відповідача. Крім того, відповідач вважає, зазначений розмір витрат на надання правової допомоги завищеним та таким, що не відповідає критеріям обґрунтованості, складності справи і розумної необхідності. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.

01.09.2023 року від представника відповідача надійшли додаткові пояснення в яких зазначив, що він не визнає зазначений позивачем розмір заборгованості та наполягає на тому, що дійний розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем становить 42309,63 грн, як це зазначено у довідці 01/11-174/32 від 04.07.2023, яку долучено до відзиву на позовну заяву. Позивач здійснив розрахунок заборгованості по заробітній платі виходячи із даних зазначених у довідці ОК-5. Довідки ОК-5 містять дані щодо суми заробітку для нарахування пенсії, страхового стажу, сплати страхових внесків та свідчать лише про нараховані розміри заробітної плати, та не несуть в собі будь-якого доказового значення щодо їх виплати чи не виплати. Крім того, суми зазначені позивачем відповідно до Довідки ОК-5 є загальними сумами доходу, які містять у собі обов`язкові суми для утримання (ПДФО та військовий збір), а також аліменти. Відповідно до підпункту 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України обов`язок нараховування, утримання та сплати податків з доходів фізичних осіб до бюджету від імені та за рахунок платника податку покладається на податкового агента (підприємство), а ніяк не на працівника. Крім того, на податкового агента покладається обов`язок ведення податкового обліку та подання податкової звітності податковим органам. Податковий агент несе відповідальність за порушення норм Податкового кодексу. Заборгованість по заробітній платі за вересень 2019, жовтень 2019, листопад 2019 року погашена перед позивачем у повному обсязі на протязі часу з жовтня 2019 по травень 2020 року, що підтверджується довідкою №01/11-213/4 від 28.08.2023 року. Заборгованість по заробітній платі за грудень 2019 року та травень 2020 року погашена перед Позивачем частково у період часу з травня по липень 2020 року, про що містяться відомості у Довідці №01/11-174/32 від 04.07.2023. Також, суми заборгованості по заробітній платі за лютий та березень 2020 року, які зазначені у Довідках ОК-5 (надана позивачем) та №01/11-174/32 від 04.07.2023 (надана відповідачем) відрізняються, оскільки у з кінця лютого 2020 по березень 2020 позивач перебував у відпустці та виплати передбачені при наданні щорічної відпустки нараховані позивачу у лютому 2020 року. Згідно довідки ОК-5 розмір доходів позивача за лютий 2020 становив 10 849,39 грн, а за березень 2020 - 11939,41 грн. Однак, згідно довідки №01/11-174/32 від 04.07.2023 дохід позивача за лютий 2020 - 17176,11 грн, а за березень 2020 - 5612,69 грн. Даний факт також підтверджується копію табуляграм позивача за лютий 2020 та березень 2020 року. Виходячи з того факту, що позивач зазначає суму заборгованості ураховуючи суми, які вже виплачені йому за деякі місяці, а також через те, що у сумах містяться суми податків, зборів та аліментів, то розмір заборгованості по заробітній платі є значно завищеним та не відповідає його дійсному розміру.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач з 04.04.2007 року по 14.06.2020 року знаходилася у трудових відносинах з відповідачем, працював машиністом підіймальної машини підземним з повним робочим днем у шахті (а.с. 10-11).

Згідно довідки ОК-5 позивачу нарахована заробітна плата за вересень 2019 року в сумі 11910,71 грн, за жовтень 2019 року 11828,38 грн., за листопад 2019 року 10 466,64 грн, за грудень 2019 року 10729,09 грн, за січень 2020 року 10 213,57 грн, за лютий 2020 року 10849,39 грн, за березень 2020 року 11939,41 грн, за квітень 2020 року 10 725,16 грн, за травень 2020 року 11 992,63 грн. та за червень 2020 року 12 539,63 грн, а всього на суму 113194,61 грн (а.с. 12-14).

19.05.2023 року представником позивача на адресу відповідача направлено вимогу про надання довідок про заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі та інформації про розмір середньоденної заробітної плати (а.с.16, 17).

Згідно довідки відповідача від 04.07.2023 залишок заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 за період з грудня 2019 року по липень 2020 року включно становить 42309,63 грн. після утримання всіх обов`язкових податків та зборів і 25% аліментів (а.с. 47).

Згідно бухгалтерської довідки кредиторська заборгованість відповідача станом на 01.01.2023 року становить 3513770 тис. грн та за 2022 рік підприємство спрацювало зі збитками 269773 тис. грн (а.с.44-46).

Згідно довідки відповідача від 04.07.2023 середньоденна заробітна плата позивача становить 594,93 грн (а.с.48).

Згідно довідки відповідача від 28.08.2023 року про нараховану та виплачену заробітну плату, за вересень 2019 року позивачу нараховано та перераховано заборгованість 6600,33 грн, за жовтень 2019 року нараховано та перераховано 7487,60 грн, за листопад 2019 року нараховано та перераховано 6211,41 грн (а.с.57).

Відповідно ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Таким чином, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти розміру заборгованості по заробітній платі, зазначеному у довідці відповідача, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі за період з грудня 2019 року по липень 2020 року включно, яка після утримань всіх обов`язкових податків та зборів становить 42309,63 грн.

Позивачем також заявлено позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України за період з 15.06.2020 року по 14.12.2020 року у розмірі 72697,60 грн.

Оскільки згідно довідки відповідача середньоденний заробіток відповідача, розрахований відповідно Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року, становить 594,93 грн, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.06.2020 року по 14.12.2020 року становить 76151,04 грн. із розрахунку: 594,93 грн. х 128 робочих днів за період з 15.06.2020 року по 14.12.2020 року = 76151,04 грн.

Таким чином, приймаючи до уваги розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, період затримки виплати цієї заборгованості, який складає більше трьох років, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.06.2020 року по 14.12.2020 року в межах заявлених позовних вимог у розмірі 72697,60 грн.

При цьому суд не приймає доводи відповідача щодо відсутності підстав для задоволенню позову, оскільки вони не ґрунтуються на законі.

Згідно Акту виконаних робіт (наданих послуг) та розрахункових квитанцій позивачем здійснені витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 5000 грн. (а.с.18-24).

Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову до суду за позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі та позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн. за позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні в сумі 1073,60 грн.

Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 423,10 грн (42309,63грн. х 1131,95грн. : 113194,61грн. = 423,10грн.), оскільки позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від вказаних витрат при подачі позову до суду.

Відповідно до ст.ст.137, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені ним витрати з професійної правничої допомоги в сумі 3093,38 грн. (115007,23 грн. х 5000 грн. : 185892,21 грн. = 3093,38 грн.).

На підставі ст.ст.47, 115, 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці», керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», місцезнаходження: 85310, м.Родинське м.Покровська Донецької області, вул.Перемоги, 9, , про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі після утримання податків та інших обов`язкових платежів в сумі 42309 (сорок дві тисячі триста дев`ять) грн 63 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні без утримання податків та інших обов`язкових платежів за період з 15.06.2020 року по 14.12.2020 в сумі 72697 (сімдесят дві тисячі шістсот дев`яносто сім) грн 60 коп., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3093 (три тисячі дев`яносто три) грн 38 коп. та судовий збір в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь держави судовий збір в розмірі 423 (чотириста двадцять три) грн 10 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 06.10.2023 року.

Суддя О.А.Рибкін