Житомирський апеляційний суд
Справа №276/881/22 Головуючий у 1-й інст. Збаражський А. М.
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі

цивільну справу №276/881/22 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 13 вересня 2022 року, яке ухвалене під головуванням судді Збаражського А.М. у смт.Хорошеві,

в с т а н о в и в:

У червні 2022 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк» або банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 21 лютого 2022 року у сумі 15 548,47 грн, яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту 13 365,40 грн та заборгованості за простроченими процентами 2 183,07 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 04 березня 2010 року підписала анкету-заяву №б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. ОСОБА_1 зобов`язалася регулярно ознайомлюватися із Умовами та Правилами надання банківських послуг та їх змінами на сайті, що підтвердила особистим підписом на анкеті-заяві. Банк відкрив кредитний рахунок та встановив початковий кредитний ліміт, у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування банківського рахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 17 000 грн. Банк зобов`язання виконав у повному обсязі, але відповідач своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування коштами належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилася вищевказана заборгованість, яку АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути у судовому порядку.

Заочним рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 13 вересня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із заочним рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Твердження суду першої інстанції про те, що укладений між сторонами договір не містить підписів позичальника під Умовами та Правилами надання банківських послуг є безпідставними, оскільки такий договір є договором приєднання і жодного підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами та Правилами закон не вимагає. Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. Активація нею картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. Крім того, відповідач зверталася до банку з метою перевипуску карти, отримала перевипущені картки з новими номерами та продовженим строком дії, якими продовжила користуватися. Користуючись протягом тривалого часу кредитними коштами та здійснюючи часткове погашення боргу, відповідач фактично погоджувалася з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами, які діяли, як на момент укладення договору, так і після внесення змін шляхом прийняття нових редакцій Умов та Правил. Факт укладення договору та розмір заборгованості відповідачем не спростовано. Суд безпідставно відмовив у стягненні фактично отриманих кредитних коштів та нарахованих процентів, оскільки кредитний ліміт є поновлювальною кредитною лінією, тобто відповідач може використовувати кредитні кошти, погашати заборгованість та знову користуватися кредитним коштами. Законом України «Про банки і банківську діяльність» надання безпроцентних кредитів забороняється, крім визначених законом випадків. Підстави вважати укладений договір безпроцентним відсутні. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. З матеріалів справи вбачається, що на момент укладення кредитного договору діяла процентна ставка 30% річних. Суд не мав жодних підстав виключати зі складу заборгованості відсотки за кредитом, адже в такому разі застосуванню підлягає ст.1048 ЦК України. Вважає, якщо суд не погодився з наданим банком розрахунком заборгованості, він повинен був встановити дійсний розмір заборгованості з урахуванням умов договору, а не відмовляти в позові взагалі.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. За змістом частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду заочного рішення суду першої інстанції, при тому, що ОСОБА_2 копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу із додатками до неї отримала (а.с.91).

Перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову в повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що у анкеті-заяві від 04 березня 2010 року відповідач обрала послугу дебетова особиста картка, а графи щодо встановлення кредитного ліміту та розміру процентної ставки за користування кредитними коштами не заповнені. На підтвердження вимог банк надав витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, які не містять підпису відповідача. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення між сторонами у належній формі кредитного договору, оскільки надані позивачем Умови та Правила отримання банківських послуг не містять відомостей про дату їх прийняття та затвердження, а також підпису відповідача, тому позивачем не доведено, що під час підписання анкети про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку відповідач була ознайомлена саме з цими Умовами та Правилами, а тому суд не прийняв їх як доказ. Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 04 березня 2010 року б/н у сумі 15 548,47 грн, оскільки у анкеті-заяві відсутні відомості щодо отримання позичальником саме кредитної картки та визначення розміру кредитного ліміту, а лише вказано про намір клієнта отримати дебетову особисту картку.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Відповідно до частин першої, другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання (його умови) розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст.1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками

Із матеріалів справи вбачається, що 04 березня 2010 року ОСОБА_3 підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.29).

У анкеті-заяві зазначено про те, що ОСОБА_1 згодна із тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між нею і банком договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 ознайомилася і згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування в банку.

У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 04 березня 2010 року розмір тіла кредиту (кредитний ліміт) та процентна ставка за користування коштами, а також інша процентна ставка у разі прострочення користування кредитними коштами не визначені взагалі. Також у цій анкеті-заяві, підписаній сторонами, відповідачем обрано опцію дебетова особиста картка, тобто про отримання будь-якого кредиту, а тим більше про строк його повернення взагалі не йдеться.

Окрім анкети-заяви відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, банк надав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та Правила надання банківських послуг, які відповідачем не підписані (а.с.30-36).

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів та Умов і Правил розуміла відповідач, коли ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент підписання відповідачем анкети-заяви містили процентні ставки саме у зазначених в цих документах розмірах, що додані банком до позовної заяви, а також саме такий порядок їх нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяги з Тарифів та Умов у редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення його позову.

Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - із часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяги з Тарифів та Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року в справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

У постанові від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Відповідно до частин п`ятої-сьомої ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Із довідки банка слідує, що на виконання умов кредитного договору №б/н ОСОБА_2 було видано кредитні картки за наступними номерами, а саме: 15 серпня 2013 року № НОМЕР_1 із терміном дії до травня 2017 року; 27 березня 2014 року № НОМЕР_2 із терміном дії до січня 2018 року; 09 жовтня 2015 року № НОМЕР_3 із терміном дії до жовтня 2019 року; 09 жовтня 2019 року та № НОМЕР_4 із терміном дії до січня 2013 року (а.с.28).

У довідці АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_2 , відображено зміну кредитного ліміта в період із 15 жовтня 2013 року по 15 червня 2021 року. Так, 15 серпня 2013 року кредитний ліміт був установлений у розмірі 300 грн; 18 серпня 2013 року кредитний ліміт збільшився до 2 400 грн; 07 квітня 2015 року кредитний ліміт збільшився до 5 000 грн; 29 листопада 2015 року кредитний ліміт збільшився до 10 000 грн, 22 лютого 2019 року кредитний ліміт зменшено до 9 140 грн, 25 березня 2019 року кредитний ліміт зменшився до 8 460 грн, 11 вересня 2019 року кредитний ліміт збільшився до 12 000 грн, 15 грудня 2019 року кредитний ліміт збільшився до 17 000 грн,14 квітня 2020 року кредитний ліміт зменшився до 15 159,47 грн, 19 травня 2020 року кредитний ліміт зменшився до 14 719,81 грн, 23 червня 2020 року кредитний ліміт зменшився до 13 785,03 грн, а 15 червня 2021 року кредитний ліміт зменшено до 0 грн (а.с.27).

Виписка за договором №б/н за період з 15 серпня 2013 року по 23 лютого 2022 року за рахунками ОСОБА_2 підтверджує здійснення грошових операцій у межах суми кредитного ліміту 17 000 грн.

Поряд із цим, виписка про рух коштів підтверджує здійснення банком автоматичного погашення заборгованості з карти відповідача та самостійне списання позивачем процентів за користування кредитним лімітом за ставками 3,4%; 3,5%; 3,6% в місяць, навіть після дати встановлення нульового розміру кредитного ліміту, хоча розмір процентів за користування кредитом та строк кредитування з відповідачем взагалі не погоджені у встановленому законом порядку (а.с.20-26).

Відповідно до розрахунків заборгованості, які надані позивачем, станом на 21 лютого 2022 року за відповідачем рахується заборгованість у сумі 15 548,47 грн, яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 13 365,40 грн та заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом у сумі 2 183, 07 грн (а.с.5-19).

У розрахунку банком використані процентні ставки (поточні) - 30%; 34,8%;40,8%;42%;43,2% річних, процентні ставки (прострочені) - 30%;34,8%;40,8%;42%;43,2% річних та процентна ставка при порушенні умов кредитування 84%;86,4% річних, на що відповідач у письмовому вигляді не погоджувалася. Оцінені вище у сукупності докази зворотного не доводять, а тому виконаний банком розрахунок беззаперечно не підтверджує нараховану банком заборгованість. Разом із тим, за період із 01 листопада 2013 року по 21 лютого 2022 року відповідач використала 75 553,92 грн, а сплатила банку 88 213,28 грн.

Із вищевикладеного вбачається, що ОСОБА_2 повернула банку кошти у більшому розмірі. Разом з тим, банком нараховувалися та самостійно списувалися проценти, хоча їх розмір (процентна ставка), юридична природа, умови і порядок нарахування із відповідачем письмово не погоджені, а тому колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для стягнення визначеної банком заборгованості.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 .

Із огляду на вищевикладене, відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційний суд рішення суду першої інстанції залишає без змін, оскільки рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги, з огляду на вищевикладене, висновків суду першої інстанції не спростовують та додаткового обгрунтування не потребують.

Відповідно до п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 частина шоста ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.367-368,374,375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 13 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: