КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 373/1115/21 Головуючий у суді І інстанції: Лебідь В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Максимук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 30 вересня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» (правонаступник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Росвен інвест Україна") до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року Акціонерне товариство «Кредобанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 26 вересня 2019 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит в розмірі 272 304,50 грн строком до 25 вересня 2024 року зі сплатою 35% річних, кошти видані на поточні потреби відповідача зі сплатою відсотків відповідно до умов договору.

Позивач зазначав, що Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, ОСОБА_2 у порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконувала, станом на 27 травня 2021 року її заборгованість становила 378 133,84 грн, з них 262 208,06 грн - заборгованість за основним зобов`язанням; 115 925,78 грн - заборгованість за відсотками.

Також зазначив, що оскільки ОСОБА_3 є чоловіком позичальника та не заперечував проти отримання нею кредиту, кредитний договір укладено в інтересах сім`ї, тому в силу положень СК України заборгованість має бути стягнута солідарно з відповідачів.

Ураховуючи викладене, АТ «Кредобанк» просило суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь суму заборгованості за кредитним договором від 26 вересня 2019 року № CL-222110 у загальній сумі 378 133,84 грн та сплачені судові витрати.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 30 вересня 2021 року позовні вимоги було задоволено частково, стягнуто на користь позивача з ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 378 133 грн. 84 коп. та судові витрати. В частині вимог до ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати його в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь АТ "Кредобанк" заборгованість за кредитним договором № CL-222110 від 26.09.2019 року в розмірі 378 133 грн 84 коп.; судового збору в розмірі 56722 грн 01 коп.; витрати на професійну правничу допомогу, в розмірі 7000 грн та постановити нове судове рішення, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги представник апелянта не погоджується з висновком суду, що відповідач ОСОБА_2 без поважних причин не виконувала належним чином умови кредитного договору № CL-222110, оскільки у відзиві на позовну заяву АТ "Кредобанк" відповідачами були зазначені конкретні обставини, що перешкоджають відповідачу ОСОБА_2 на теперішній час виконувати належним чином умови Договору щодо повернення грошових коштів. А саме, були зазначені обставини щодо встановлення з березня 2020 року органами влади на території України та міста Переяслава Київської області карантину та запровадження обмежувальних заходів, спрямованих на запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, які негативно вплинули на безпосередній заробіток ОСОБА_2 та в подальшому на виконання нею умов Договору щодо погашення кредитної заборгованості. Вказані обставини стали причиною заборгованості ОСОБА_2 перед банком щодо повернення грошових коштів.

Також представник апелянта зазначив, що не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що 21.04.2021 року позивачем направлялась ОСОБА_2 досудова вимога, саме, щодо сплати заборгованості та щодо сплати грошових коштів в загальному розмірі 378 133,84 грн, оскільки в досудовій вимозі позивача від 21.04.2021 року № 52/2021 зазначена вимога щодо дострокового повернення кредиту, процентів, комісії та інших належних до сплати платежів. А в позовній заяві від 05.07.2021 року про солідарне стягнення заборгованості, зазначена позовна вимога щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Тому на переконання представника апелянта в досудовій вимозі та в позові банку зазначені різні предмети врегулювання спору.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також тим, що суд першої інстанції безпідставно відхилив документи, які є доказами того, що ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем та здійснює підприємницьку діяльність з 2017 року по теперішній час в ресторані, розташованому в АДРЕСА_1 .

Щодо відхилення судом першої інстанції доводів відповідачів, що грошові кошти по даному кредитному договору брались ОСОБА_2 для її підприємницької діяльності, як фізичною особою-підприємцем, представник апелянта зауважив, що у відзиві на позову заяву банку відповідачі про таке не доводили, як і не доводили, що ОСОБА_2 повинна бути звільнена від відповідальності перед банком за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором на підставі Законом України "Про споживче кредитування" в Україні на період карантину у зв`язку з економічною ситуацією в Україні.

Відзив у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що відповідач ОСОБА_2 як позичальник порушила умови кредитного договору CL-222110 від 26.09.2019 року, повинна індивідуально понести цивільну відповідальність, визначену нормами чинного законодавства, умовами кредитного договору.

Відповідач ОСОБА_2 без поважних причин не виконувала належним чином умови кредитного договору, а тому наявні підстави для стягнення суми заборгованості за кредитом у примусовому порядку.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відмовляючи в частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № CL-222110 від 26.09.2019, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що допустимими та належними доказами позивачем (його представником) не доведено, що грошові кошти за кредитним договором № CL-222110 від 26.09.2019 брались та використовувались в інтересах сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Рішення суду в частині відмовлених позовних вимог сторонами не оскаржується в апеляційному порядку.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Вимогами ст.1056 ЦК України визначено, що у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 6 прикінцевих положень ЗУ «Про споживче кредитування» передбачено, що у разі прострочення споживачем у період з 01.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.

Встановлено, що відповідно до кредитного договору № CL-222110 від 26.09.2019 року, укладеного між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 як фізичною особою, остання отримала кредит у розмірі 272304,50 грн зі строком кредитування 60 місяців, терміном до 25.09.2024 (п.п 2.1 - 2.3 кредитного договору). (а.с. 14-16 том 1).

З паспортом споживчого кредиту (а.с. 17-18 том 1) відповідач ОСОБА_2 ознайомлена, а відповідач ОСОБА_1 у анкеті-заяві до кредитного договору не заперечував на майбутнє щодо укладення договору та вказаний як чоловік (а.с. 25 том 1).

Відповідно до п. 1 Кредитного договору № CL-222110 від 26.09.2019 банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані у цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором. Кредит видається виключно на цілі зазначені в цьому Кредитному договорі.

Згідно з п. 2.4. Кредитного договору № CL-222110 кредитні кошти надано на наступні цілі: на поточні потреби в сумі 212894,27 грн та на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості відповідача ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» по кредитних договорах (без номерів) від 22.04.2014 в сумі 36080,00 грн, від 07.08.2015 в сумі 23330,23 грн.

Як вбачається з п.п. 4.1, 4.2 Кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 35 % річних; проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), за ставкою, визначеною у пункті 4.1. кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі; якщо інше не випливає із умов цього кредитного договору.

У відповідності до пунктів 6.1, 6.2 договору позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки, передбачені кредитним договором та/або додатками до нього; погашення заборгованості здійснюється згідно графіку платежів (додаток №1 до договору).

АТ «Кредобанк» зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, видавши відповідачу ОСОБА_2 кредит в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів за дорученням Позичальника, яке міститься в п. 2.4 Кредитного договору, що підтверджується даними меморіальних ордерів № 55582301, 55582333, 55582366 від 26.09.2019 (а.с. 9-11 том 1).

Відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором виконала частково. Станом на 27.05.2021 виникла заборгованість у сумі 378133,84 грн, з них 262208,06 грн - заборгованість за основним зобов`язанням; 115925,78 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 7-8 том 1).

21.04.2021 року відповідачу ОСОБА_2 направлялася досудова вимога, в якій роз`яснено про стан заборгованості на 01.04.2021 року, міститься вимога сплатити на рахунок АТ «Кредобанк» заборгованість по тілу кредиту 262 208,06 грн, заборгованість по відсоткам 101 907 167 грн протягом 30 календарних днів (а.с. 26 том 1).

Також встановлено, що в матеріалах справи міститься заява про заміну сторони у виконавчому провадження, зі змісту якої вбачається, що АТ "Кредобанк" відступив ТОВ "Росвен Інвест Україна" відповідно до договору факторингу № 2 від 21.12.2021 року свої права вимоги за кредитними договорами: № CL-222110 від 26.09.2019 року, укладені між АТ "Кредобанк" та позичальником - ОСОБА_2 (а.с. 225 том 1).

Постановою Київського апеляційного суду від 23.03.2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 30.09.2021 року залишено без змін (а.с. 158-163 том 2).

Постановою Верховного Суду від 02.08.2023 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 23.03.2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 231-236 том 2).

З вищевказаної постанови Верховного Суду від 02.08.2023 року вбачається, що апеляційний суд розглянув справу щодо позивача, якому вже не належало право вимоги, при тому, що на час розгляду апеляційним судом справи вже здійснювалося виконавче провадження не щодо АТ «Кредобанк», а стягувачем зазначено ТОВ «Росвен Інвест Україна» (а.с. 111-115, том 2) на підставі ухвали районного суду від 11 липня 2022 року про заміну сторони виконавчого провадження (а.с. 244-247, том 1).

Крім того Верховний Суд зазначив, що в доповненій апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначала про те, що нею була подана заява про відвід судді Лебедя В. В., проте в порушення вимог статті 40 ЦПК України в справі відсутня ухвала суду про результати розгляду заяви про відвід судді Лебедя В.В..

З урахуванням правових висновків Верховного Суду викладених у постанові від 02.08.2023 року у даній справі, суд апеляційної інстанції зазначає, що 26.09.2023 року в судовому засіданні суду апеляційної інстанції колегією суддів замінено позивача у справі АТ "Кредобанк" на його правонаступника ТОВ "Росвен Інвест Україна" (а.с. 244-245 том 2), з урахуванням договору факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитним договорами та прав за забезпечувальними договорами № 2 від 21.12.2021 року (а.с. 230-236 том 1), згідно якого АТ "Кредобанк" відступив ТОВ "Росвен Інвест Україна" свої права вимоги за кредитним договором від 26.09.2019 року № CL-222110, укладеного між АТ "Кредобанк" та ОСОБА_2 .. ТОВ Росвен Інвест Україна" повідомлена про розгляд справи в якості правонаступника АТ "Кредобанк" (а.с. 247-248 том 2).

Що стосується доводів скаржника зазначених у доповненій апеляційній скарзі, що 11.07.2022 року о 09 год. 35 хв. представником ОСОБА_2 було направлено електронною поштою до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області зокрема заяву про відвід судді Лебедя В.В., суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Зі змісту заяви про відвід судді Лебідь В.В., яка була додана до доповненої апеляційної скарги (а.с. 98-99 том 2), вбачається, що Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області призначено на 11 липня 2022 року розгляд заяви ТОВ "Росвен Інвест Україна", в рамках здійснення судового контролю за виконанням судового рішення.

Рішення у справі, що переглядається було ухвалено 30.09.2021 року, тобто заява про відвід була подана через 9 місяців після ухвалення судового рішення, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що суд у вересні 2021 року ухвали рішення уповноваженим складом суду, зазначені вище доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував встановлення з березня 2020 року органами влади на території України в тому числі і міста Переяслав Київської області карантину та запровадження обмежувальних заходів, спрямованих на запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, які негативно вплинули на безпосередній заробіток відповідачки ОСОБА_2 та в подальшому на виконання нею умов кредитного договору щодо погашення кредитної заборгованості, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки не можуть бути підставою для звільнення від виконання зобов`язання за кредитним договором, по сплаті тіла кредиту та відсотків.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 повинна бути звільнена від відповідальності перед банком за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором на підставі Закону України «Про споживче кредитування» в Україні на період карантину у зв`язку з економічниою ситуацією в Україні, суд апеляційної інстанції відхиляє та погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що дія Закону України «Про споживче кредитування» не поширюється на врегульовану договором № CL-222110 від 26.09.2019 відповідальність в частині погашення ОСОБА_2 основної заборгованості та відсотків (процентів) по кредиту. Вказаний закон поширювався би на такі правовідносини у разі нарахування банком ОСОБА_2 неустойки, пені, штрафних санкцій за прострочення виконання такого договору споживчого кредиту. Законом не передбачено мораторій притягнення до відповідальності споживачів за споживчими кредитними договорами, а передбачено на час карантину звільнення споживачів за кредитними договорами від визначеного виду цивільної відповідальності (неустойка, штраф, пеня), заборону на підвищення процентів кредитодавцем.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні невірно зазначено про те, що заборгованість по кредитному договору була сплачена на суму 20 000 грн, оскільки відповідач ОСОБА_2 згідно п. 6.2 Договору було здійснено погашення заборгованості за договором 25.10.2019 року (квитанція № ПН 2019), 26.11.2019 року (квитанція № ПН 1686), 26.12.2019 року (квитанція № ПН 2682), 23.01.2020 року (квитанція № ПН 2237) у загальному розмірі 40 000 грн, суд апеляційної інстанції відхиляє, та приходить до висновку що дані доводи апеляційної інстанції не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, з урахуванням того, що звертаючись з позовною заявою позивач надав розрахунок заборгованості за договором кредиту CL-222110 від 26.09.2019 року, де вказано всі суми, які були внесені позичальником на погашення заборгованості за тілом кредиту та за відсотками на загальну суму 50 000 грн та яким чином було розподілено вказані кошти (а.с 7-8 том 1). Тому суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно визначив розмір заборгованості з урахуванням наданого позивачем розрахунку заборгованості.

Доводи апеляційної скарги про те, що АТ "Кредобанк" втратив право вимоги, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки на момент ухвалення рішення (30 вересня 2021 року) АТ "Кредобанк" мав право вимоги, такі права він відступив у грудні 2021 року. Судом апеляційної інстанції було проведено заміну позивача, під час апеляційного розгляду у вересні 2023 року.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 не виконала своїх зобов`язань перед позивачем, що призвело до порушення прав останнього.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст.ст. 1048, 1054 ЦК України.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача було порушено відповідачем.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції повно з`ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх об`єктивний склад, права та обов`язки сторін, вірно застосовані норми матеріального права та не порушені норми процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374,375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 30 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «12» жовтня 2023 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Р. Гаращенко

В.І. Олійник