Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа №711/2233/20
Провадження №2/711/951/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого - судді Скляренко В.М.

при секретарі Копаєвій Є.В.,

за участі:

представника позивачки ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк Алла Олександрівна про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и в:

Представник позивача адвокат Хмельницька Л.М., звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 , в якому просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_6 , складеного на користь ОСОБА_5 , що посвідчений 27.09.2019р. приватним нотаріусом Черкаського нотаріального округу Сопільняк А.О. та зареєстрований у Спадковому реєстрі за №64812529.

В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що позивач є онуком ОСОБА_6 , який був батьком його матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . За період життя ОСОБА_6 належала на праві приватної власності 1/3 частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 . 21.06.2018р. ОСОБА_6 склав заповіт, яким заповідав частину свого майна позивачу та відповідачу. Після смерті діда позивачу стало відомо, що незадовго до смерті дід склав заповіт від 27.09.2019р., за яким заповідав все своє майно відповідачу, який також є онуком ОСОБА_6 і доводиться двоюрідним братом позивачу. Натомість, у травні 2019 року ОСОБА_6 переніс другий інсульт, внаслідок чого перебував на лікуванні у нейрохірургічному відділенні з 12.05.2019р. по 22.05.2019р. з діагнозом геморагічний інсульт лівої СМА, правосторонній геміпарез, що стався на фоні гіпертонічного кризу з порушенням мови та правобічного геміпарезу. На момент складання заповіту від 27.09.2019р. ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні у паліативному відділенні Черкаського геріатричного пансіонату Черкаської обласної ради у зв`язку з погіршенням стану здоров`я і за станом здоров`я ОСОБА_6 не усвідомлював своїх дій та не міг керувати ними, оскільки перебував у тяжкому стані, постійно хворів і вже не впізнавав близьких йому людей. При цьому ОСОБА_6 не зміг особисто прочитати вголос та підписати заповіт від 27.09.2019р., внаслідок чого такий заповіт був прочитаний йому вголос та підписаний замість нього ОСОБА_8 у присутності двох свідків. Тож позивач стверджує, що на момент складання заповіту від 27.09.2019р. ОСОБА_6 не усвідомлював своїх дій та не міг керувати ними, внаслідок чого такий заповіт має бути визнаний недійсним на підставі ч. 1 ст. 225 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_5 заперечив проти позовних вимог та у письмовому відзиві просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування позиції відповідача у відзиві зазначено, що заповідальне розпорядження ОСОБА_6 від 27.09.2019р. відповідає волі заповідача, а його волевиявлення було вільним. Вказується, що після інсульту ОСОБА_6 був у стані одужання і на момент складання оспорюваного заповіту усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними.

27.03.2020р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

За клопотанням представника позивача 27.07.2020р. судом постановлено ухвалу, якою витребувано: у нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О. належним чином завірені копії заповітів ОСОБА_6 , складені 21.06.2018р. та 27.09.2019р.; у КЗ Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради медичну картку ОСОБА_6 або інформацію про звернення за медичною допомогою; у КЗ «Черкаський геріатричний пансіонат Черкаської обласної ради» медичну картку (медичну документацію) ОСОБА_6 ; у КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» медичну картку ОСОБА_6 .

За клопотанням представника позивача 25.08.2020р. судом постановлено ухвалу, якою витребувано у Другої черкаської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи, яка заведена після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

15.01.2021р. за клопотанням представника позивача судом постановлено ухвалу, якою витребувано у КНП «Друга Черкаська міська лікарня відновлюваного лікування» Черкаської міської ради медичну картку (медичну документацію) ОСОБА_6

01.03.2021р. за клопотання представника позивача судом призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам судово-психіатричної експертної комісії Комунального некомерційного підприємства «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради» для з`ясування відповідей на питання: 1) чи страждав ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яким-небудь психічним захворюванням на момент складання оспорюваного заповіту? 2) Чи був здатний ОСОБА_6 в момент підписання оспорюваного заповіту усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними? На час проведення експертизи провадження по справі було зупинено.

15.04.2021р. матеріали справи повернулися до суду разом з клопотанням судово-психіатричної експертної комісії КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради» про надання додаткових матеріалів (доказів), а саме: оригіналу амбулаторної карти ОСОБА_6 , оригіналу історії хвороби ОСОБА_6 та детальних показів свідків щодо психічного стану та поведінки ОСОБА_6 (зокрема ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ).

20.04.2021р. провадження по справі відновлено.

30.06.2021р. за клопотанням представника позивача судом постановлено ухвалу, якою витребувано у КНП «Перша Черкаська міська поліклініка» Черкаської міської ради амбулаторну картку ОСОБА_6 , а у КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» історію хвороби № 8284 ОСОБА_6 . Одночасно судом вирішено викликати та допитати в якості свідків лікарів КНП «Друга Черкаська міська лікарня відновного лікування» ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

На виконання такої ухвали, суду був наданий оригінал амбулаторної картки медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що містить консультативне заключення хірурга філії № 1 Черкаської міської консультативно-діагностичної поліклініки.

30.06.2021р. судом закрите підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду.

24.05.2022р. судом повторно призначено по справі посмертну судово-психіатричну експертизу.

Листом директора КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради» №491/01-8 від 24.06.2022 року цивільна справа №711/2233/20 була повернута до суду без виконання ухвали суду від 24.05.2022 року, оскільки на підставі наказу МОЗ №190 від 01.02.2022 року та наказу КНП «ЧОПЛ ЧОР» №129 від 21.06.2022 року, ліквідовано структурний підрозділ відділення судово-психіатричних, що унеможливило виконання призначеної судом посмертної судово-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_6

09.09.2022 року до суду надійшов лист в.о. керівника Черкаської філії Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричних експертиз та моніторингу наркотиків МОЗ України» №01-19 від 02.09.2022 року, яким доведено до відому суду про створення Черкаської філії Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричних експертиз та моніторингу наркотиків МОЗ України», яка проводить всі види амбулаторних судово-психіатричних, комплексних психолого-психіатричних, судово-психологічних експертиз.

07.09.2022р. судом відновлено провадження у справі та призначено судове засідання.

14.09.2022р. судом постановлено ухвалу про зупинення провадження у справі у зв`язку із смертю відповідача ОСОБА_5 до залучення до участі у справі правонаступника відповідача.

11.04.2023р. приватним нотаріусом Зуєвою Н.В., на запит суду, направлено копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

14.04.2023р. провадження по справі відновлено та залучено до участі у справі правонаступника відповідача ОСОБА_4 .

16.05.2023р. за клопотанням представника позивача судом повторно призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Черкаської філії Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричних експертиз та моніторингу наркотиків МОЗ України» для з`ясування питань: 1) Чи страждав ОСОБА_6 яким-небудь психічним захворюванням на момент складання оспорюваного заповіту?; 2) Чи був здатний ОСОБА_6 в момент підписання оспорюваного заповіту усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними? На час проведення експертизи провадження по справі було зупинено.

16.07.2023р. до суду разом з матеріалами цивільної справи № 711/2233/20 надійшов висновок судово-психіатричного експерта № 337 від 04.07.2023р.

28.07.2023р. судом відновлено провадження у справі, а справу призначено до судового розгляду.

Під час розгляду справи в судовому засіданні представник позивача ОСОБА_11 , яка діє на підставі ордеру від 04.03.2020 року, серія ЧК №121075, підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Крім того, просила стягнути із відповідачки на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. та витрати на проведення посмертної судово-психіатричної експертизи в розмірі 43 035 грн. 20 коп., докази понесення яких позивачем суду надала.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні 01.02.2022р. пояснив, що позов не визнає. Зауважив, що позивач поїхав до м. Києва після того, як закінчив навчання і контакт з дідусем на протязі кількох років не підтримував. Коли дідусь захворів, то позивач лише один раз приїхав до нього в лікарню і більше не з`являвся, тому дідусь і вирішив заповісти своє майно відповідачу. Пояснив, що під час перебування у лікарні дідусь мав діагноз «Початкова деменція» і були ситуації, коли дідусь починав слабо орієнтуватися і забував деякі речі, але він розумів де знаходиться, де він, хто він такий, знав своє ім`я хоча і міг плутати дату та неточно зазначав про свій вік. Зазначив, що під час перебування у лікарні стан дідуся покращився, бо він міг вже деяким чином рухати руками, самостійно їсти, міг спілкуватись та впізнавав відповідача та його дівчину, яка також брала участь у догляді за дідусем. В лікарні повідомили, що стан дідуся не критичний і він мав змогу скласти заповіт. В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 , який діяв на підставі ордеру серії СА №1003674 від 22.05.2020 р., також просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні 01.02.2022р. пояснила, що була лікуючим лікарем ОСОБА_6 , коли той знаходився у лікарні з наслідками інсульту. Зауважила, що ОСОБА_6 розумів хто він є, що знаходиться в лікарні, знав онука, погодився спілкуватися з нотаріусом. Пояснила, що на момент лікування ОСОБА_6 не вбачала потреби в огляді дідуся невропатологом чи психіатром, оскільки той не мав проявів неадекватної поведінки і викладав стандартні скарги на головний біль, головокружіння, запаморочення. Зазначила, що була присутньою під час складання оспорюваного заповіту та його посвідчення нотаріусом. Також вказувала, що окрім відповідача, який приходив щодня, ОСОБА_6 ніхто не відвідував.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні 24.05.2022р. пояснив, що є завідуючим відділенням, де перебував ОСОБА_6 до його смерті. ОСОБА_6 він пам`ятає, оскільки той вже лікувався у їх відділенні кілька років тому. Як завідувач відділення під час обходів він спілкувався з ОСОБА_6 та уточнював, що це відділення є паліативним, куди хворі поступають на останніх стадіях свого життя, зокрема з невиліковними хворобами, які прогресують. Вказував, що у ОСОБА_6 було захворювання судин головного мозку і він потребував фізичного догляду. Обставин, які б обумовлювали необхідність огляду ОСОБА_6 неврологом чи психіатром, на той час не вбачалися. Про наявність заповіту довідався від лікуючого лікаря.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, однак її представник адвокат Безпалий Є.П., який діє на підставі ордеру серії СА №1031870 від 16.05.2023р., в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві проти позову. Зокрема, просив відмовити в задоволенні позову в зв`язку з його безпідставністю. При цьому, просив врахувати що згідно пояснень свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 померлий ОСОБА_6 на момент складання заповіту від 27.09.2019 року не мав проявів неадекватної поведінки. Також, просив врахувати, що ОСОБА_6 знав що знаходиться в лікарні, впізнавав свого онука ОСОБА_5 , погодився спілкуватися із нотаріусом та знав, що складає на ОСОБА_5 заповіт. Підстав сумніватися в адекватності його дій на момент складання заповіту не було.

Заслухавши пояснення учасників справи та свідків, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер у віці 83 років ІНФОРМАЦІЯ_6 у КЗ «Черкаський геріатричний пансіонат Черкаської обласної ради», де знаходився на лікуванні з 17.09.2019 року.

За період життя ОСОБА_6 належала на праві приватної власності 1/3 частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

21.06.2018р. ОСОБА_6 був складений заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О., яким заповідач заповів частину свого майна своїм онукам ОСОБА_3 (позивач) та ОСОБА_5 (відповідач) /т. 1 а.с. 115/.

27.09.2019р. ОСОБА_6 складений заповіт, який також посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О., яким заповідач заповів усе своє майно ОСОБА_5 /т. 1 а.с. 116/. В тексті заповіту відмічено, що ОСОБА_6 письменний, але у зв`язку з похилим віком не може особисто прочитати вголос та підписати текст заповіту, внаслідок чого заповіт йому прочитано вголос і на його особисте прохання та в його присутності текст заповіту підписаний ОСОБА_8 , 1996р.н., у присутності свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Згідно запису за 12.12.2018р. амбулаторної карти ОСОБА_6 №1040 з КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер ЧОР», а саме: «На прийомі у супроводі онука. Зі слів онука, стан хворого поступово погіршується на протязі року, коли стали мати місце мнестичні розлади, часом «бачить по сторонніх в квартирі», спілкується з ними. Хворий удівець, дружина і донька померли від онкозахворювання, проживає один під контролем онука. При огляді хворий частково орієнтований в часі, сьогоднішню дату назвати не може, порахувати свій вік також не може, більше згадує минулі події, деколи згадує дружину і дочку, з болем розповідає про них. Про по сторонніх в квартирі говорити не хоче. Погоджується приймати препарати. Діагноз «Судинна деменція з галюцинаторними включеннями». Взятий на «К» облік, вказано звертатись по необхідності. 23.03.2020р. зазначено, що згідно свідоцтва про смерть, знятий з обліку.

Згідно ксерокопії титульної сторінки медичної карти №1649 стаціонарного хворого (т. 1, а.с. 16), ОСОБА_6 знаходився на лікуванні в Третій Черкаській міській лікарні швидкої невідкладної допомоги з 08 січня по 05 лютого 2008р. з основним діагнозом «ХІХС, післяінфарктний і атеросклеротичний кардіосклероз, атеросклероз аорти вінцевих артерій, ускладнення СН І», супутній діагноз «ГХ III ступеню, гіпертензивне серце (ГПМК приблизно 90-ті роки), ХНН І ступеню, хронічний пієлонефрит в стані ремісії, кісти правої нирки, ДГПЗ, хронічна затримка сечі». Том 1, а.с. 16 (зворотня сторінка) містить ксерокопію першої сторінки медичної карти стаціонарного хворого №3619, згідно якої: ОСОБА_6 знаходився на лікуванні в Третій Черкаській міській лікарні швидкої медичної допомоги з 05 по 19 березня 2009р. з діагнозом «Гіпертонічна хвороба III ступеню, гіпертензивне серце (МИ приблизно 90-ті роки), криз (від 05.03.2009р.), ускладнений стенокардією, СН І ступеню, ХІХС, післяінфарктний (06) атеросклеротичний кардіосклероз, атеросклероз аорти, ХНІ ступеню, хронічний пієлонефрит».

А.с. 136 т. 1 містить виписку з медичної карти №8284, згідно якої: ОСОБА_6 перебував на лікуванні в КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД» (записи рукописні) з 12 по 22 травня 2019р. з діагнозом «Геморагічний інсульт в басейні ЛСМА в базальні ядра, правосторонній геміпарез, забій правого ліктьового суглобу, ІХС, СН II А, ГХ II». Наводились дані (рукописний запис), що поступив в нейрохірургічне відділення в ургентному порядку з клінічною картиною ГПМК. Відмічено, що призначалось обстеження, консультації суміжних спеціалістів, КТ головного мозку, проводилась відповідна терапія. Виписаний під подальший нагляд та реабілітацію в умовах міської лікарні.

Том 1 а.с. 15 містить друковану виписку до історії хвороби №8284 з Третьої Черкаської міської лікарні ШМД, нейрохірургічного відділення, згідно якої: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був госпіталізований 12 травня, виписаний 22 травня 2019р., діагноз «Геморагічний інсульт лівої середньо-мозкової артерії (СМА), правосторонній геміпарез, ГХ II, СН II А». Наводились скарги на головний біль, запаморочення, нудоту, загальну слабкість. В розділі «анамнез» відмічено: на фоні гіпертонічного кризу захворів раптово з порушенням мови та правобічного геміпарезу. Тиск 140/90 мм РС, стан свідомості описувався як загальмований, описувався правобічний геміпарез. Серед іншого, КТ головного мозку за 12 травня 2019р. виявляло МРТ-ознаки інсульт-гематоми лівої гемісфери, атрофію кори головного мозку. В розділі «стан при виписці» відмічено: «Стан поліпшився, неврологічна симптоматика регресує», рекомендовано продовжити лікування у невролога поліклініки за місцем проживання.

Згідно медичної карти стаціонарного хворого №1938, ОСОБА_6 був госпіталізований для паліативного лікування в КНП «Друга Черкаська міська лікарня відновного лікування» 17.09.2019р. знаходився в лікарні до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діагноз при поступленні «Наслідки мозкового геморагічного інсульту (12.05.2019) в басейні лівої середньо-мозкової артерії у вигляді правобічного геміпарезу. В огляді лікуючим лікарем та завідувачем відділенням при поступленні 17.09.2019 в анамнезі хвороби вказано, що хворіє з 12.05.2019р., переніс мозковий геморагічний інсульт, лікувався в неврологічному відділенні Третьої міської лікарні. Планово госпіталізований для паліативного лікування. В описі загального стану відмічено, що стан важкий, положення в ліжку пасивне. В діагнозі вказано «Наслідки мозкового геморагічного інсульту 12.05.2019р. в басейні лівої середньо-мозкової артерії у вигляді лівобічного геміпарезу, психоорганічного синдрому». В плані лікування серед іншого призначено кветірон 25 мг о 21 год. Згідно щоденником записам, на протязі 17.09. - 27.09.2019 відмічались скарги на болі в ногах, головокружіння, оглядався зав відділенням 27.09.2019р., відмічалось, що КТ 125/70 мм РС, чсс 72/хвилину, тони серця ритмічні, дихання везикулярне, живіт м`який, безболісний, симптом Пастернацького негативний з обох сторін, вказувалось продовжити лікування (згідно листа лікарських призначень). В подальшому знаходився на паліативному лікуванні у вказаному відділенні. Стан поступово погіршав на початку листопада 2019 і ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер. При дослідженні листа лікарських призначень виявлено, що підекспертний з першого дня госпіталізації приймав препарат кветірон в дозі 1А таблетки 50 мг, в тому числі і станом на 27.09.2019р. В листі заключних клінічних діагнозів дублювався діагноз, вказаний при поступленні (без зазначення психоорганічного синдрому).

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №337 від 04.07.2023р., обставини анамнезу життя та стану здоров`я ОСОБА_6 дозволяють стверджувати, що на тлі низки хронічних соматичних захворювань, а саме гіпертонічної хвороби III ступеню з ускладненнями у вигляді гіпертензивного серця, на тлі наслідків перенесеного інсульту в 90-х роках у ОСОБА_14 в 2017 році виникли психічні порушення, зокрема когнітивні порушення які мали тривалий та стійкий характер з розладами сприйняття у вигляді зорових галюцинацій. У 2018р. (ще до другого інсульту в травні 2019р.) йому вже було встановлено діагноз «Судинна деменція з галюцинаторними включеннями» (та призначенням відповідного серед іншого нейролептичного лікування). 12 травня 2019р. ОСОБА_6 переніс повторне порушення мозкового кровообігу, яке супроводжувалось (згідно виписки №8284) не лише правобічним геміпарезом, але і порушенням мови. На комп`ютерній томограмі за 12 травня 2019р., окрім інсульт-гематоми лівої гемісфери було виявлено атрофію кори головного мозку. У вересні того ж 2019р., за 10 днів до правочину, лікарі Другої Черкаської міської лікарні вказували на наявність у Колосова психічних розладів, обумовлених перенесеним інсультом, та призначали психофармакологічний (нейролептичний) препарат кветірон. Отже, все вищенаведене дозволяє прийти до висновку, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на момент складання заповіту на користь ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О. 27.09.2019р., зареєстрованого у спадковому реєстрі (заповіти/спадкові договори) за №64812529, страждав на психічний розлад - судинну деменцію, що виникла внаслідок перенесених повторних порушень мозкового кровообігу, через що не здатний був усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними /т. 2 а.с. 196-199/.

За таких обставин позивач просить визнати недійсним, складений ОСОБА_6 заповіт від 27.09.2019р. на підставі ч. 1 ст. 225 Цивільного кодексу України, оскільки такий заповіт складений заповідачем у момент, коли він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Тож між сторонами існує спір щодо дійсності заповіту, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 15 ЦК визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК, ч. 1 ст. 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності відповідно до яких кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК).

У відповідності до положень ч. 4 ст. 12, ч. 2 ст. 13 ЦПК кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, а збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповіт є одностороннім правочином, а тому повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Таким чином, на заповіт, як і на будь-який інший правочин, поширюються загальні вимоги щодо їх дійсності, додержання яких є необхідною умовою його чинності.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 225 ЦК правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

За змістом ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2018 року в справі № 756/14304/15-ц зроблено висновок по застосуванню частини другої статті 1257 ЦК та вказано, що «для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України».

Слід звернути увагу, що конструкція норми статті 1257 ЦК має безпосередній зв`язок із принципом свободи заповіту як ключовим положенням спадкового права, що формує окремий вид (підставу) спадкування (ст. 1217 ЦК), та з відповідними нормами законодавства про спадкування, якими визначена форма заповіту і порядок його посвідчення. Принцип свободи заповіту, з огляду на визнання пріоритету спадкування за заповітом перед спадкуванням за законом, потребує охорони і захисту не тільки на стадії складання і посвідчення заповіту, а й при подальшому здійсненні спадкових прав і набутті права на спадщину. У свободі заповіту втілені загальні уявлення про свободу як здатність і можливість людини діяти на власний розсуд, керуючись власними принципами, цінностями й інтересами, реалізуючи свої уявлення про сенс життя. Людині завжди притаманна свобода волі. Свобода заповіту виступає складовою комплексу основоположних прав і свобод людини. Дотримання принципу свободи заповіту має виключати свавільне ігнорування волі заповідача.

В судовому засіданні встановлено, що померлий ОСОБА_6 21.06.2018р. склав заповіт, яким заповів частину свого майна своїм онукам ОСОБА_3 (позивач) та ОСОБА_5 (відповідач) /т. 1 а.с. 115/. Натомість пізніше, 27.09.2019р., ОСОБА_6 складений інший заповіт, яким заповідач заповів усе своє майно ОСОБА_5 /т. 1 а.с. 116/.

В той же час, на момент складання заповіту від 27.09.2019р. ОСОБА_6 страждав на психічний розлад судинну деменцію, що виникла внаслідок перенесених повторних порушень мозкового кровообігу, через що не здатний був усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними внаслідок незадовільного стану здоров`я, що підтверджено висновком посмертної судово-психіатричної експертизи. За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача про те, що оспорюваний заповіт слід визнати недійсним, оскільки такий заповіт не відображає дійсної волі заповідача і порушує законні права та інтереси позивача, оскільки фактично усуває його від спадкування спадщини після смерті діда, тоді як ОСОБА_6 попередньо виявив волю на закликання до спадкування після його смерті обох онуків позивача та відповідача.

При цьому надаючи оцінку висновку посмертної судово-психіатричної експертизи №337 від 04.07.2023р. суд бере до уваги, що викладені у такому доказі висновки експерта належним чином обґрунтовані та узгоджуються з обставинами анамнезу життя та стану здоров`я ОСОБА_6 , який внаслідок наявних в нього розладів здоров`я помер через 40 днів після складання оспорюваного заповіту.

Суд критично ставиться до доводів відповідача щодо того, що ОСОБА_6 в дійсності змінив свою волю на порядок закликання до спадкування свого майна, що обумовлено зміною стосунків між померлим та позивачем, оскільки останній не приділяв достатньої уваги дідусю та не піклувався про нього. В цьому контексті суд бере до уваги, що сторони не заперечували тієї обставини, що позивач змінив місце проживання, а відтак не міг здійснювати опіки над дідусем. Натомість, зазначена обставина, сама по собі, не свідчить про те, що померлий вирішив позбавити позивача права на спадкування.

Щодо інших доводів, викладених у позовній заяві, то суд зауважує, що вони не мають правового значення з огляду на вищевикладені обставини та не впливають на правильність вирішення спору між сторонами, а тому відсутня необхідність у мотивуванні підстав їх відхилення.

В цьому контексті слід звернути увагу, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, суд доходить висновку, що позивачем обраний правильний та ефективний спосіб захисту, застосування якого поновить його права та інтереси, а позовні вимоги є належним чином обґрунтованими та правомірними, а тому слід задовольнити позов в повному обсязі.

Одночасно суд звертає увагу, що за змістом положень ст. 1254 ЦК кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.

Отже, враховуючи особливість законодавчого регулювання спірних правовідносин, беручи до уваги, що позовні вимоги підлягають задоволення з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 та ч. 2 ст. 1257 ЦК, то в даному випадку визнання судом оспорюваного заповіту недійсним автоматично відновлює дію попереднього заповіту, складеного ОСОБА_6 .

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. та витрат за проведення посмертної судово-психіатричної експертизи в розмірі 43 035 грн. 20 коп.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Предметом позову була одна вимога немайнового характеру, а відтак розмір судового збору 840 грн. 80 коп., сплачений позивачем при подачі даного позову до суду, підлягає до стягнення із відповідачки ОСОБА_4 на користь позивача.

Разом з тим, пунктом 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати пов`язані із проведенням експертизи.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

За змістом ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Вирішуючи питання щодо розміру компенсації судових витрат позивачу суд бере до уваги, що витрати позивача, пов`язані з оплатою посмертної судово-психіатричної експертизи, є необхідними та об`єктивними витратами для підтвердження обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення спору. Зокрема, необхідність проведення такої експертизи була обумовлена потребою визначення здатності гр. ОСОБА_6 на момент складання оспорюваного заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними.

За таких обставин, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність покладання витрат за проведення посмертної судово-психіатричної експертизи в розмірі 43 035 грн. 20 коп. на відповідачку ОСОБА_4 , оскільки позовні вимоги позивача задоволені в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 11-13, 81, 83, 89, 141, 158, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк Алла Олександрівна про визнання заповіту недійсним задовольнити.

Визнати недійсним заповіт складений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_5 , що посвідчений 27.09.2019 року приватним нотаріусом Черкаського нотаріального округу Сопільняк А.О. та зареєстрований у Спадковому реєстрі за №64812529.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. та витрати за проведення експертизи в розмірі 43 035 грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 12 жовтня 2023 року.

Головуючий: В.М. Скляренко