Справа № 570/1546/23
Номер провадження 2/570/663/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2023 року м. Рівне

Рівненський районний суд Рівненської областіи в особі судді Гладишевої Х.В.

за участю секретаря судового засідання Ганцева В.В.,

позивач не з`явився,

представник позивача не з`явився,

відповідач не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненської державної нотаріальної контори про скасування арешту нерухомого майна, -

в с т а н о в и в:

27 березня 2023 року до Рівненського районного суду Рівненської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Другої Рівненської державної нотаріальної контори (далі - первісний відповідач), в якій позивач через свого представника адвоката Чехомського О.В. просить скасувати заборону/арешт, архівний запис: № 1467-1 від 29.04.1994 року та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис від 10 жовтня 2008 року за № 8070536 про арешт житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , накладений Другою Рівненською державною нотаріальною конторою, на підставі ухвали Рівненського міського суду від 29.04.1994 року.

Короткий зміст заяв по суті справи.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 , право власності на іншу 1/2 вказаного будинку виникло у ОСОБА_1 на підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 08 лютого 2022 року у справі № 570/5906/21 за набувальною давністю.

У позовній заяві представник позивача стверджує, що провести державну реєстрацію права власності, яка набута ОСОБА_1 на підставі вищевказаного судового рішення, неможливо через наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження: заборони (арешту) на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обтяження: 8070536; архівна заборона/арешт, архівний запис: № 1467-1 від 29.04.1994 р.), зареєстровану на підставі ухвали Рівненського міського суду від 29.04.1994 року.

Оскільки накладення арешту на вказаний житловий будинок є перешкодою у здійсненні позивачем своїх прав власника нерухомості, а також відсутності підстав для існування такого арешту, представник позивача просить скасувати вищезазначену заборону та виключити відповідний запис із Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Первісний відповідач - Друга Рівненська державна нотаріальна контора відзив на позовну заяву не подала, у письмових поясненнях в.о. завідувача Рівненської державної нотаріальної контори пояснила, що позовна вимога про скасування арешту нерухомого майна не може бути звернена до визначеного позивачем відповідача, оскільки на здійснення реєстраційних дій на підставі судового рішення уповноважені відповідні центри надання адміністративних послуг за місцем знаходження нерухомого майна.

Відповідач Рівненська державна нотаріальна контора Рівненської області відзив на позовну заяву не подала.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 31 березня 2023 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків заяви.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 08 травня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження у даній справі, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання з участю сторін на 10:00 год. 08 червня 2023 року.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 27 липня 2023 року за клопотанням представника позивача зобов`язано Рівненський обласний нотаріальний архів надати суду копію ухвали Рівненського міського суду від 29.07.1994 року та інші пов`язані документи, на підставі яких накладена заборона на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обтяження: 8070536; архівна заборона/арешт, архівний запис: № 1467-1 від 29.04.1994 р.), у підготовчому засіданні оголошено перерву до 11:00 год. 30 серпня 2023 року.

30 серпня 2023 року у зв`язку з неявкою представника відповідача розгляд справи відкладено на 05 жовтня 2023 року о 10:00 год.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 05 жовтня 2023 року клопотання представника позивача про заміну неналежного відповідача задоволено, замінено у справі неналежного відповідача - Другу Рівненську державну нотаріальну контору на належного відповідача: Рівненську державну нотаріальну контору Рівненської області, відкладено підготовче засідання на 06 листопада 2023 року о 10:30 год.

06 листопада 2023 року у зв`язку з неявкою представника відповідача розгляд справи відкладено на 01 грудня 2023 року о 09:45 год.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 05 грудня 2023 року закрито підготовче провадження у справі на 10:30 год. 18 грудня 2023 року.

18 грудня 2023 року розгляд справи відкладено на 29 грудня 2023 року на 10:30 год.

У судове засідання 29 грудня 2023 рокусторони не з`явилися, явку своїх представників не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про дату та час розгляду справи. При цьому, позивач та представник позивача 01 грудня 2023 року подали через канцелярію суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника. Відповідач у листі від 27 листопада 2023 року у зв`язку з великим навантаженням нотаріусів просив слухати зазначену справу без участі його представника.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлено, що ухвалою Рівненського міського суду від 29 липня 1994 року з метою забезпечення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, накладено арешт на жилий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 , який належить на праві особистої власності ОСОБА_3 .

За змістом договору дарування від 21 серпня 1995 року ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_4 подарувала Акціонерному комерційному українському банку "Відродження" 1/2 частину одноповерхового житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Рішенням Комісії Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків від 2 грудня 2009 року № 732 Акціонерний комерційний Український банк "Відродження" (м. Київ) виключено з Державного реєстру банків у зв`язку з завершенням ліквідаційної процедури банку.

На підставі рішення виконавчого комітету Великоомелянської сільської ради від 30 березня 2012 року № 3 ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно: 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 .

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 08 лютого 2022 року, яке набрало законної сили 11 березня 2022 року, визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 (площею 40,7 кв.м, житлова площа 25,3 кв.м) за набувальною давністю.

Як вбачається з інформаційної довідки № 304041129 від 01.07.2022 з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_3 , Другою рівненською державною нотаріальною конторою зареєстровано заборону на нерухоме майно на підставі ухвали Рівненського міського суду б/н від 29.07.1994.

Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви їх застосування.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатом своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Однією із найважливіших конституційних гарантій забезпечення та захисту прав та свобод особи є закріплення права на судовий захист. Частина перша статті 55 Конституції України містить засадничу норму, яка передбачає право кожного звернутися до суду, а також і до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Вказана конституційна норма відповідає зобов`язанням України, які виникли, зокрема, у зв`язку з ратифікацією Україною Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (стаття 14), Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (стаття 6), що згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків, відповідно до яких цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, наприклад, договори та інші правочини, створення речей, творча діяльність, результатом якої є об`єкти права інтелектуальної власності, завдання майнової (матеріальної та моральної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених згаданими актами або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або не настання певної події.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Зазначені у ч. 2 ст. 16 ЦК України способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до абз. 2 п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Зрозумілим є той факт, що право на судовий захист не є абсолютним, зокрема, однією з підстав для обмеження права на звернення до суду за захистом є використання цього права в цілях, які явно суперечать цілям звернення до судового органу, тобто не для захисту та відновлення прав та свобод. Зловживання правом на звернення до суду становить собою такий вид зловживань процесуальним правом, за якого, вся процедура розгляду спору є невиправданою та неефективною, зокрема, шляхом подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Зняття арешту з майна регулюється ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч.5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження").

З огляду на зазначене, єдиним ефективним способом відновлення порушених прав є саме скасування обтяження, яке перешкоджає законному набувачу права власності провести державну реєстрацію та в подальшому вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм нерухомим майном.

Враховуючи, що наявність обтяження на нерухоме майно створює перешкоди позивачу в реалізації його права на оформлення права власності, а правомірність існування такого обтяження не встановлена, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Також, підлягають задоволенню вимоги позивача в частині виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження запису номер: 8070536 від 10 жовтня 2008 року про заборону/арешт житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , накладене Другою Рівненською державною нотаріальною конторою, на підставі ухвали Рівненського міського суду від 29.07.1994 року, оскільки пунктом 7 Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 1844/5 від 14.12.2012 року, передбачено, що у разі коли при розгляді заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якої державній реєстрації підлягає припинення обтяження речового права на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в Державному реєстрі прав, встановлено наявність запису про таке обтяження в Реєстрах, державний реєстратор переносить відомості запису про таке обтяження до спеціального розділу Державного реєстру прав, після чого на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію припинення обтяження речового права на нерухоме майно вносить запис про припинення такого обтяження до Державного реєстру прав.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Зважаючи на те, що позивач у позовній заяві не просить покласти судові витрати на відповідача, у суду відсутні підстави для стягнення з останнього судового збору, сплаченого позивачем при подачі даного позову.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 274 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Рівненської державної нотаріальної контори про скасування арешту нерухомого майна - задоволити повністю.

Скасувати заборону/арешт, архівний запис: № 1467-1 від 29.04.1994 року та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис номер: 8070536 від 10 жовтня 2008 року про заборону/арешт житлового будинку за адресом: АДРЕСА_1 , накладене Другою Рівненською державною нотаріальною конторою, на підставі ухвали Рівненського міського суду від 29.07.1994 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: Рівненська державна нотаріальна контора, , місцезнаходження: майдан Незалежності, 7, м. Рівне, 33028.

Повний текст рішення виготовлено 08 січня 2024 року.

Суддя Гладишева Х.В.