Номер провадження: 22-ц/813/7445/23
Справа № 522/1807/23
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

09.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Лозко Ю.П., Стахової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Хангельдян К.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2023 року,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи,

в с т а н о в и в:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом позовну заяву до ОСОБА_2 про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи, в якій позивач посилаючись на розповсюдження ОСОБА_2 недостовірної та такої, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформації, яка викладена та надіслана ОСОБА_2 у заяві до ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області від 04.01.2023 року. Позивач зазначає, що вказана інформація не відповідає дійсності, спрямована на звинувачення у зв`язках з громадянином російської федерації, країною-агресором, що провокує негативне ставлення суспільства, направлена на висвітлення аморальних вчинків про те, що позивач є зрадником державних інтересів країни в умах збройної агресії. Посилається на порушення особистих немайнових прав на повагу до гідності, честі та ділової репутації. Вказана інформація дискредитує позивача в очах широкого загалу, а також негативно вплинула на моральне становище, загальний стан здоров`я, та стала наслідком звернення за медичною допомогою. Дії відповідача спричинили позивачу моральні та фізичні страждання, негативні зміни у повсякденному житті: щоденні думки та переживання про наслідки розповсюдження неправдивої інформації, тривога, фіксованість уваги на проблемі, переживання психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, жахливі сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, почуття образи, обурення. Позивач зазначає, що переніс значний емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості та хвилювання та вважає, що таким чином відповідач чинить психологічний тиск та намагається відвернути увагу від здійснення протиправних дій.

Позивач просить суд визнати інформацію недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 викладену та надіслану ОСОБА_2 у заяві до ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області від 04.01.2023 року, а саме «подання заяви ОСОБА_1 та всі подальші дії було узгоджено з ОСОБА_3 (громадянином російської федерації)»; зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену відносно ОСОБА_1 інформацію у спосіб її поширення, а саме протягом 10 календарних днів з дня набрання рішенням законної сили надіслати до ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області заяву про спростування інформації «подання заяви ОСОБА_1 та всі подальші дії було узгоджено з ОСОБА_3 (громадянином російської федерації)».

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.02.2023 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 14.03.2023 року справу за вказаним позовом передано на розгляд до Суворовського районного суду м. Одеси.

Суворовський районний суд м. Одеси ухвалою від 02.05.2023 року прийняв позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження, відкрив провадження у справі та призначив підготовче судове засідання.

У червні 2023 року позивачем подана заява про зміну предмета позову, в обґрунтування якої зазначив, що поширення недостовірної інформації спричинило глибокі моральні страждання та завдало непоправної шкоди здоров`ю, позивач втратив значну суму коштів на медикаменти та відвідування медичних закладів.

Позивач просив суд також стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 100000 грн на відшкодування моральної шкоди та 13772,78 грн на відшкодування шкоди, завданої здоров`ю.

Суворовський районний суд м. Одеси ухвалою від 01 серпня 2023 року у прийнятті заяви позивача ОСОБА_1 про зміну предмету позову відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2023 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судом першої інстанції не правильно ототожнено його заяву про зміну предмета позову із завою про збільшення розміру позовних вимог, не досліджено вказану заяву саме як заяву про зміну предмета позову. Зазначив, що зміна предмета позову можлива зокрема шляхом доповнення позовних вимог новими.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.08.2023 року відповідачу роз`яснювалося право подання до апеляційного суду відзиву, проте відзиву не надходило.

Процедура реєстрації в ЄСІТС (реєстрація Електронного кабінету, реєстрація офіційної електронної адреси) передбачає проходження запропонованої засобами Електронного кабінету процедури реєстрації з використанням кваліфікованого електронного підпису, та внесенням контактних даних особи, зокрема адреси електронної пошти, номера телефону (в тому числі мобільного), зазначенням інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику (пункт 9 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи).

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у підсистемі «Електронний кабінет» за допомогою своєї офіційної електронної адреси.

Згідно з пунктом 17 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС, особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Одеським апеляційним судом ОСОБА_2 надсилалась копія апеляційної скарги та ухвала про відкриття провадження у справі, які доставлені до електронного кабінету 20.08.2023 року та 04.09.2023 року відповідно, що підтверджується довідками про доставку до особистого кабінету «Електронного суду».

Скаржник копію ухвали про відкриття провадження отримав 02.09.2023 року, шляхом направлення на електронну пошту, зазначену в апеляційній скарзі, що підтверджується довідкою.

В судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Позивач отримав судову повістку-повідомлення 25.09.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

В судовому засіданні позивача апеляційну скаргу підтримав.

Відповідач судову повістку отримав 18.09.2023 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою. 18.09.2023 року від відповідача на електронну пошту Одеського апеляційного суду надійшла зава про розгляд справи без його участі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, за необхідне зазначити наступне.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що подана представником позивача заява про зміну предмету позову не є такою, що передбачена в ст. 49 ЦПК України, а фактично є заявою з додатковими (раніше не заявленими) позовними вимогами.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц (провадження № 14-703цс19), застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідками.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Складовою правової визначеностіє передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія «97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

У пунктах 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів:предмета і підстави позову.

Предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 листопада 2021 року у справі№ 405/3360/17(провадження № 61-9545сво21).

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 Цивільного кодексу України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02 травня 20223 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи та призначено у справі підготовче судове засідання на 30 травня 2023 року на 11 год. 00 хвилин.

Згідно протоколу судового засідання від 30 травня 2023 року у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 01.08.2023 року до 14 год. 30 хвилин.

12.06.2023 року ОСОБА_1 на адресу Суворовського районного суду м. Одеси засобами поштового зв`язку направлена заява про зміну предмету позову, яка отримана судом 14.06.2023 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду.

Таким чином, заява про зміну предмета позову подана ОСОБА_1 у визначений ст. ч. 2 ст. 49 ЦПК України строк.

Згідно із частиною третьою статті 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи:

1) заміна одних позовних вимог іншими;

2) доповнення позовних вимог новими;

3) вилучення деяких із позовних вимог;

4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмету позову, а не через збільшення розміру позовних вимог.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі № 910/18389/20 та від 17 серпня 2021 року у справі № 910/19210/15.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

На відміну від викладеного ,правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Водночас не вважаються зміною підстав позову:

- доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин;

- зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.

При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, у разі надходження заяви (клопотання) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог позивачем суд, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її або як подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції наведеного не врахував та передчасно дійшов висновку про те, що подана позивачем заява про зміну предмету позову є заявою з додатковими (раніше не заявленими) позовними вимогами, тому не є такою, що передбачена положеннями ст. 49 ЦПК України.

У цьому випадку колегія суддів вважає, що позивачем здійснено зміну предмету позову шляхом доповнення позовних вимог новою вимогою про стягнення моральної шкоди та майнової шкоди завданої здоров`ю без зміни обставин на яких ґрунтуються вимоги позивача.

Так, звертаючись з вимогою про стягнення моральної шкоди та майнової шкоди завданої здоров`ю позивач посилається на ті ж самі обставини, а саме: поширення відповідачем інформації, яку позивач вважає недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію, викладену та надіслану ОСОБА_2 у заяві до ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області від 04.01.2023 року.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись, ст. 367, п. 6 ч. 1 ст. 374, 376, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 01серпня 2023 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 жовтня 2023 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.П. Лозко

Н.В. Стахова