Справа № 708/891/23
Провадження № 2/708/219/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року м. Чигирин

Чигиринський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді - Попельнюха А.О.,

за участю:

секретаря судових засідань - Лисенко І.В.,

представниці позивачки - адвоката Шикун О.Є. (в режимі відеоконференції),

відповідача - ОСОБА_1 ,

представника третьої особи - Січового С.В. (за посадою),

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Чигиринського районного суду Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Чигиринської міської ради, про позбавлення батьківських прав та

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_3 через свою представницю - адвоката Шикун О.Є., звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування поданого позову зазначила, що приблизно з 2010 року позивачка почала спільно проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу із відповідачем по справі. Під час спільного проживання у них народилось троє дітей, а саме: донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зазначила, що відповідач ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей, їх матеріального забезпечення, оскільки є безробітним, жорстко поводиться з ними, а також є особою, яка вживає наркотичні речовини. Неодноразово, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння або під дією наркотичних засобів за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач вчиняв домашнє насильство щодо малолітніх дітей та матері , а також позивачки ОСОБА_3 . Неодноразово притягувався до відповідальності за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту, хоча і не перебуває на обліку в наркологічному диспансері. Також відповідач не бере участі у матеріальному утриманні дітей, не відводить їх до навчальних закладів, не відвідує батьківських зборів, не гуляє з дітьми, не надає коштів як на харчування і одяг, так і на лікування, дитячу літературу.

На момент звернення до суду ОСОБА_3 разом із дітьми проживає у Республіці Польща, куди вона вимушено виїхала, забравши дітей та маючи намір не вберегти їх від воєнних дій, які наразі відбуваються на території нашої держави, а з метою їх захисту від можливих протиправних дій з боку батька, відповідача по справі ОСОБА_1 . Оскільки він неодноразово вчиняв насилля щодо дітей, щоразу перебуваючи під дією алкоголю або інших речовин, чим завдавав шкоди їхньому фізичному і психологічному здоров`ю. За межі країни позивачка разом із дітьми виїхала не відразу після початку воєнних дій, а лише 13.02.2023, тобто після того, коли відповідач вчинив домашнє насильство щодо дітей. З моменту виїзду позивачки разом із дітьми відповідач жодного разу не телефонував їм, не цікавився їхнім здоров`ям, моральним та психологічним станом, матеріальним становищем. Тому просить суд позбавити ОСОБА_1 батьківських прав щодо дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 03.08.2023 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, вирішено питання про залучення до участі у розгляді справи як третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Службу у справах дітей Чигиринської міської ради.

Під час підготовчого провадження від відповідача ОСОБА_1 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. У поданому відзиві відповідач проти задоволення позову заперечив у повному обсязі та зазначив, що він після народження дітей визнав батьківство та підтвердив це у встановленому законом порядку в органах РАЦСу. Сам факт народження дітей був наслідком свідомого вибору його та позивачки по справі, оскільки вони жадали цього. Не заважаючи, що сімейні відносини між сторонами спору у кінцевому висновку не склались він любить дітей та до їх виїзду за межі країни постійно приймав участь у їх вихованні та утриманні. Питання про примусове стягнення аліментів на утримання дітей жодного разу не було предметом судового розгляду, оскільки кошти на їх утримання відповідач витрачав добровільно та за власною ініціативою. Наведені доводи у позовній заяві є безпідставними та не підтверджені належними і допустимими доказами.

Представниця позивачки - адвокат Шикун О.Є. у визначений судом строк подала суду відповідь на відзив, у якій акцентувала, що однією із підстав необхідності позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо їх із позивачкою спільних дітей є жорстоке поводження батька із дітьми, вчинення ним насильницьких дій відносно дітей, які полягали у вчинення відповідачем домашнього насильства психологічного та фізичного характеру, які мали місце неодноразово. Внаслідок протиправних дій із його боку діти пережили глибоке душевне хвилювання. Також зазначила, що батько, який зловживає алкоголем, наркотичними речовинами, жорстоко поводиться з дітьми, матеріально не забезпечує їх, не бере участі в їх вихованні та розвитку, не може забезпечити їм життя у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, тому таке середовище є неблагополучним. Навіть зараз, коли діти проживають на відстані у іншій країні, ОСОБА_1 телефонував до них три рази, але жодного разу не сказав їм, що скучив за ними, не цікавився їх моральним станом, не поцікавився чи мають вони продукти харчування, необхідний одяг, житло.

Також зазначила, що сторона позивачки заперечує і категорично не погоджується із висновком Служби у справах дітей Чигиринської міської ради про недоцільність про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , оскільки він є недостатньо обґрунтованим і таким, що суперечить інтересам дитини. У ньому не наведені підстави та аргументи, які б вказували на недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Зокрема незрозумілими є підстави наданих висновків Службою, відсутні дані, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка належним чином здійснює свої батьківські обов`язки і в чому це проявляється.

На обґрунтування власних доводів відповідач не надав суду відповідних доказів про бажання змінити своє ставлення до дітей, ставлення до виконання ним батьківських обов`язків, змінити свою поведінку у кращу сторону, щоб займатися вихованням дітей, дбати про їх розвиток, матеріальне забезпечення. Саме лише бажання батька дітей не позбавляти його батьківських прав не може вважатися проявом батьківського піклування, бажанням брати участь у вихованні дітей, виконувати батьківські обов`язки. Тому просила позов задовольнити.

Правом подання заперечення на відповідь відповідач не скористався.

Також під час підготовчого засідання судом до матеріалів справи долучені додаткові докази, надані Службою у справах дітей Чигиринської міської ради, зокрема копія рішення Виконавчого комітету Чигиринської міської ради № 802-46 від 29.08.2023 «Про затвердження висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 », а також сам висновок.

Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 20.09.2023 підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представниця позивачки - адвокат Шикун О.Є. позов підтримала з підстав, наведених у ньому та відповіді на відзив, та просила суд позов задовольнити. Додатково зазначила, що конфлікти у родині тривають протягом останніх 5 років, але раніше позивачка ОСОБА_3 до органів поліції не зверталась. Також мав місце факт нанесення батьком тілесних ушкоджень дитині, у зв`язку із чим вони звертались до лікувального закладу, натомість надати таких доказів суду представниця не має можливості. Протягом тривалого часу позивачка ОСОБА_3 разом із дітьми проживала у домоволодінні відповідача, але він проживав окремо. Змінити місце проживання раніше вона не мала можливості. Із заявами про стягнення аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 не зверталась.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Чигиринської міської ради - за посадою Січовий С.В. під час судового розгляду проти задоволення позову заперечував. На обґрунтування наявних заперечень зазначив, що після отримання звернення від представниці позивачки вони розглянули питання про доцільність чи недоцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо дітей та дійшли висновку про відсутність такої доцільності, у зв`язку із чим надали відповідний висновок. Під час розгляду вказаного питання були досліджені всі доводи та аргументи позивачки і її представниці, а також надані докази, які є тотожними із наявними у матеріалах цивільної справи. Висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав обумовлений тим, що достатніх доказів невиконання ним батьківських обов`язків надано не було, наявні суперечки та конфлікти між батьками дітей не можуть бути підставою позбавлення відповідача батьківських прав. Проживали вони постійно у м. Чигирині за однією адресою, жодних скарг або звернень від органів нацполіції або медичних закладів щодо порушення прав дітей Служба у справах дітей Чигиринської міської ради не отримувала, родина на обліку як така, що опинилась у скрутних життєвих обставинах, не перебувала, соціальний супровід цієї родини не здійснювався. Відповідно за час проживання у м. Чигирині діти були забезпечені усім необхідним, спорів щодо утримання та забезпечення дітей не було. Діти разом із матір`ю наразі перебувають за кордоном, виїхали без згоди батька, можливості поспілкуватися із ними під час розгляду даного питання не було. За таких обставин Служба у справах дітей Чигиринської міської ради прийшла до висновку, що позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав не буде відповідати інтересам дітей.

Відповідач ОСОБА_1 під час судового розгляду проти позову заперечував та просив суд відмовити у його задоволенні. На обґрунтування власних заперечень зазначив, що він офіційно не працевлаштований у зв`язку із відсутністю пропозицій по працевлаштуванню за місцем його проживання, проте має тимчасові заробітки. Зароблені грошові кошти він витрачав на родину, необхідність придбання речей, продуктів харчування, ліків вони із позивачкою визначали спільно. Молодшу дитину він водив до садочка неодноразово, надана суду доповідна записка лише від однієї виховательки, проте їх у групі, яку відвідувала молодша дитина, було троє. Також зазначив, що ОСОБА_3 разом із дітьми проживали у його будинку, який пристосований до проживання родини із дітьми, наявні необхідні меблі та побутова техніка, яку він купував. Щодо можливих проблем із алкоголем та наркотичними речовинами зазначив, що він дійсно протягом певного періоду часу вживав шляхом куріння наркотичну речовину - канабіс. Почав вживати з жовтня 2022 року та вживав до початку січня 2023 року з періодичністю близько одного разу на тиждень для власного заспокоєння. Після виявлення та вилучення у нього канабісу працівниками поліції більше не вживає. Алкоголь іноді вживає, може вживати приблизно раз у місяць або раз у два місяці із знайомими або кумами, а також на свята. Залежності ні до наркотичних засобів, ні до алкоголю він не має, на обліках не перебуває, відповідне спеціалізоване лікування не проходив. Щодо проведення спільного дозвілля із дітьми зазначив, що разом із ними він неодноразово їздив купатися на річку, ходили до піцерії, відвідували цирк, коли він приїжджав. Під час проживання у м. Чигирині діти у більшості грали на вулиці із однолітками, також мали свої інтереси. Зокрема ОСОБА_7 у початкових класах школи дуже любила ліплення, згодом їм почало подобатися образотворче мистецтво. Костя любить малювати. Також зазначив, що подання вказаного позову є особистою примхою позивачки, яка забрала із собою дітей та без його згоди виїхала із ними за кордон. Наразі вона вже одружилась із іншим чоловіком.

Заслухавши учасників, дослідивши наявні у справі докази, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Спір, що виник між сторонами, стосується особистих немайнових прав і обов`язків батьків та дітей, тому до їх правового регулювання суд застосовує положення Глави 13 Сімейного кодексу України.

До завдань Сімейного кодексу віднесено визначення змісту особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей. Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1 СК України).

До загальних засад регулювання сімейних відносин законодавцем віднесено обов`язок здійснення такого регулювання з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, що вбачається із частини 8 статті 7 Сімейного кодексу України.

Частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, що визначено нормами частини першої статті 13 Сімейного кодексу України.

Верховна Рада України Постановою № 789-XII від 27.02.91 ратифікувала Конвенцію про права дитини 20.11.1989 (редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року).

Відповідно до частини 1 статті 8 Конвенції держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ч. 1 ст. 9 Конвенції).

Підстави позбавлення батьківських прав у національному законодавстві закріплені нормами статті 164 Сімейного кодексу України, відповідно до якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав (щодо усіх своїх дітей або когось із них) якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Ураховуючи загальні засади цивільного судочинства, зокрема принципи змагальності та диспозитивності, суд виходить із заявлених позивачкою підстав звернення до суду із позовом про позбавлення відповідача батьківських прав щодо трьох їх спільних дітей, що обґрунтовано ухиленням відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей, жорстоким поводженням із ними, наявністю хронічного захворювання на алкоголізм та наркоманію.

При цьому суд також ураховує основні положення Цивільного процесуального кодексу України щодо доказів та доказування, відповідно до яких доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, що мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України), вимоги щодо належності, допустимості та достатності доказів (ст. ст. 77, 78, 80 ЦПК України), а також покладений на сторону обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 81 ЦПК України), та можливість звільнення від доказування визнаних учасниками справи обставин (ст. 82 ЦПК України).

Під час розгляду справи судом встановлено та визнано сторонами, що позивачка ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_1 перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2010 року.

Від таких відносин сторони мають трьох малолітніх дітей, а саме ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На підтвердження наведеного до матеріалів справи долучені копії відповідних свідоцтв про народження (а.с. 9-11).

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 Сімейного кодексу України. До них законодавцем віднесено обов`язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини, фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Аналізуючи позовні вимоги та доводи представниці позивачки - адвоката Шикун О.Є. щодо наявності у діях ОСОБА_1 ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дітей та їх матеріального забезпечення суд дійшов висновку, що порушення відповідачем вказаного батьківського обов`язку під час розгляду справи не доведено. Такі висновки суду обґрунтовуються тим, що позивачка разом із дітьми протягом тривалого часу проживала у домоволодінні, яке, як визнано учасниками, є власністю відповідача. Вказане житло було придатним для проживання, діти були забезпечені продуктами харчування, одягом, предметами першої необхідності, відвідували навчальні заклади. Докази на доведення протилежного суду не надані, соціальний супровід вказаної родини не здійснювався, за час проживання у м. Чигирині до Служби у справах дітей Чигиринської міської ради повідомлення про можливе порушення прав дітей не надходили. Із питанням примусового стягнення із відповідача аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 не зверталась, що може бути підтвердженням наявності між ними спільної згоди щодо порядку та способів участі кожного із батьків в утриманні та забезпеченні дітей.

Надані суду листи Чигиринського ліцею № 2 від 27.06.2023 та ЗДО «Зірочка» від 30.06.2023, відповідно до яких ОСОБА_1 не приводив та не забирав дітей зі школи, не оплачував їх харчування та не цікавився фізичним, духовним, моральним розвитком та шкільним життям, не відвідував батьківські збори, двічі забирав із дитячого садочка, суд оцінює критично. Оскільки під час розгляду справи суду не доведена нагальна необхідність щоденно приводити та забирати дітей із навчального закладу безпосередньо відповідачеві, що може бути обумовлено значною відстанню від місця їх проживання або особливими потребами дітей. Також суд ураховує, що за умови спільного проживання та ведення спільного бюджету оплачувати витрати на харчування може один із батьків за рахунок спільних коштів шляхом перерахування таких грошових коштів на поточний рахунок або передаючи грошові кошти адміністрації школи через дітей. У свою чергу факт відвідування ОСОБА_1 дитячого садочка з метою забрати меншу дитину, що мало місце принаймні двічі, з урахуванням віку дитини та періоду можливого відвідування нею садочка (оскільки перестали відвідувати садочок коли дитині було близько 2,5 років) може лише підтверджувати активну участь відповідача в утриманні та вихованні дітей. Також наведена обставина може свідчити про спільне узгодження батьками дітей порядку участі у догляді за спільними дітьми, відповідно до якого більшу частину часу приділяла увагу дітям мати, а у випадку неможливості, наприклад забрати дитину із садочка, вона ці питання узгоджувала із батьком дитини, який відразу вчиняв усі необхідні дії.

Аналізуючи можливе жорстоке поводження із дітьми суд також доходить висновку, що вказана обставина не доведена належними та допустимими доказами, що обґрунтовується наступним.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» жорстоким поводженням із дитиною є будь-які форми фізичного, психологічного, сексуального або економічного насильства над дитиною, зокрема домашнього насильства, а також будь-які незаконні угоди стосовно дитини, зокрема вербування, переміщення, переховування, передача або одержання дитини, вчинені з метою експлуатації, з використанням обману, шантажу чи уразливого стану дитини.

Твердження представниці позивачки про наявність між сторонами спору неприязних стосунків та конфліктів протягом тривалого часу, а саме протягом останніх п`яти років, спростовуються наявними у матеріалах справи доказами. Зокрема маючи двох спільних малолітніх дітей 29.07.2020 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 стають батьками утретє. Тобто за три - чотири роки до звернення до суду із даним позовом між ними були почуття любові та взаємоповаги, результатом чого стало народження дитини.

На підтвердження факту можливого вчинення правопорушення щодо дітей чи когось із них суду доказів не надано, відповідно вказана обставина суду не доведена.

У свою чергу факти вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, на підтвердження чого надані копія постанови Чигиринського районного суду Черкаської області від 28.02.2023 (справа № 708/99/23) та від 03.03.2023 (справа № 708/83/23), не можуть бути визнані достатніми доказами на підтвердження жорстокого поводження із дітьми.

Зокрема відповідно до постанови Чигиринського районного суду Черкаської області від 03.03.2023 ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства, яке мало місце 01.01.2023. З описової частини постанови вбачається, що 01.01.2023 о 13-30 год відповідач, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого проживання вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно матері ОСОБА_8 та малолітніх дітей. При цьому зі змісту постанови неможливо визначити відносно яких саме дітей таке насильство мало місце, яка кількість дітей могла бути жертвами насильства з боку ОСОБА_1 , чи було таке насильство підставою застосування заходів реагування шляхом винесення термінового заборонного припису.

Відповідно до постанови Чигиринського районного суду Черкаської області від 28.02.2023 ОСОБА_1 визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства, яке мало місце 22.01.2023. З описової частини постанови вбачається, що 22.01.2023 близько 09:45 год відповідач ображав нецензурною лайкою свою співмешканку ОСОБА_3 , чим завдав останній шкоди психологічному здоров`ю. У свою чергу таке судове рішення не має доведених фактів жорстокого поводження із дітьми чи кимось із них, а лише підтверджує наявність між сторонами спору неприязних відносин.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства.

З досліджених судом доказів вбачаються підстави для висновку, що ОСОБА_1 дійсно допускав порушення норм чинного законодавства, натомість встановити жорстоке поводження із дітьми, визначити у них системність та наявність наслідків таких дій у виді психологічної шкоди у дітей чи когось із них, прояв глибокого душевного хвилювання через протиправні дії відповідача суд позбавлений можливості через відсутність відповідних доказів.

Окремою підставою позбавлення батьківських прав законодавцем визначена наявність у батька хронічного алкоголізму або наркоманії (п. 4 ч. 1 ст. 164 СК України).

Аналізуючи твердження позивачки та її представниці у цій частині суд ураховує, що наркоманія (від грец. narke - заціпеніння, сон, і грец. mania - божевілля, пристрасть, потяг) - група хвороб, що виникає внаслідок систематичного вживання речовин, у зростаючій кількості, які включені до затвердженого на офіційному рівні списку наркотиків. Проявами наркоманії є психічна і фізична залежність від цих речовин, а також розвиток абстиненції внаслідок припинення їх вживання. Часто через це використовується термін «наркозалежність».

Випадки епізодичного чи помірного вживання ряду речовин наркотичної чи стимулюючої дії без розвитку залежності від них носять назву «наркотизму» або «періодичної наркотизації».

Під час розгляду справи відповідач визнав, що періодично вживав наркотичний засіб - канабіс протягом нетривалого періоду часу, а саме з жовтня 2022 року по січень 2023 року, після чого перестав його вживати. На обліках у лікаря нарколога не перебуває, курс лікування від наркозалежності не проходив. Аналізуючи наведене, а також ураховуючи відсутність інших доказів на доведення позовних вимог у цій частині, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 за наведених обставин не може бути визнаний судом хронічним наркоманом.

Алкоголізм, або алкогольна залежність - характерна психофізична залежність від алкоголю, основою якої є його наявність в обмінних процесах людського організму, а також хвороба, яка розвивається внаслідок хронічного зловживання спиртними (алкогольними) напоями. У ширшому розумінні алкоголізм це сукупність шкідливих звичок, пов`язаних із зловживанням алкоголем, впливів на здоров`я, життя, працю і добробут людей.

Алкоголізм асоціюється з низкою ознак:

- хворобливий потяг до алкоголю;

- ріст толерантності (зростає витривалість до великої кількості алкоголю);

- втрата кількісного контролю;

- наявність синдрому відміни / абстинентного синдрому.

Наведені у позові посилання щодо наявності у ОСОБА_1 хронічного алкоголізму не мають доказів на підтвердження такого. У свою чергу суд не може враховувати факт вчинення декількох адміністративних правопорушень у стані алкогольного сп`яніння без наявності інших доказів на підтвердження факту наявності хронічного алкоголізму, тобто щоденного безконтрольного вживання алкогольних напоїв.

За таких обставин суд дійшов висновку, що наведені позивачкою та її представницею підстави позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо трьох малолітніх дітей не були доведені під час судового розгляду. При цьому суд до уваги висновок Служби у справах дітей Чигиринської міської ради про недоцільність позбавлення його батьківських прав. У свою чергу суд враховує, що такий висновок не є обов`язковим, натомість стороною позивачки інших належних та достатніх доказів на підтвердження заявлених позовних вимог під час розгляду справи надано не було, необхідність позбавлення батьківських прав з метою забезпечення найкращих інтересів дітей суду не доведено. За таких обставин позов не підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у позові понесені позивачкою судові витрати не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись Конвенцію про права дитини 20.11.1989 (редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), ст. ст. 1, 7, 164 СК України, ЗУ «Про охорону дитинства», ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст. ст. 12, 13, 49, 76-82, 141, 258, 263, 265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Чигиринської міської ради, про позбавлення батьківських праввідмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники та їх адреси:

Позивачка: ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 , прож.: АДРЕСА_1 );

Представниця позивачки: адвокат Шикун Олена Євгенівна (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ВА № 1378, видане Радою адвокатів Волинської області 20.05.2022, адреса робочого місця адвоката: АДРЕСА_2 );

Відповідач: ОСОБА_1 (паспорт громадянина України № НОМЕР_2 , виданий 09.10.2019 органом 7132, зареєстр.: АДРЕСА_1 );

Третя особа: Служба у справах дітей Чигиринської міської ради (, місцезнаходження: Черкаська обл., Черкаський р-н, м. Чигирин, вул. Богдана Хмельницького, буд. 19);

Представник третьої особи: Січовий Сергій Васильович (РНОКПП: суду не надано, адреса: Черкаська обл., Черкаський р-н, м. Чигирин, вул. Богдана Хмельницького, буд. 19).

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені судом 04.10.2032, повне рішення складено та підписано 16.10.2023.

Суддя Андрій ПОПЕЛЬНЮХ