Провадження № 2-о/638/261/23
УХВАЛА

Іменем України

03 жовтня 2023 року м. Харків

Суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Щепіхіна В. В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, який має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

28.09.2023 року заявник ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із заявою про становлення факту, що має юридичне значення.

В обгрунтування заяви посилається на те, що юридичне значення факту, який він просить встановити, полягає в тому, що згідно з ЦПК України (в редакції до 10.2017 р.) справа №638/8843/15-ц не повинна існувати взагалі, а усі рішення, ухвалені в межах цієї справи згідно ЦПК України також не повинні існувати взагалі і тому є юридично нечинними.

На сьогоднішній день існує два протилежних судових рішення, які набули законної сили, між тими самими сторонами, за тих же обставин і на тих же підставах, а саме:

-рішення Апеляційного суду Харківської області від 23 березня 2015 року по справі № 2/638/4443/13-ц (судова колегія судової палати у цивільних справах у складі Зазулинської Т.П., Кругової С.С., Гальянової І.Г.);

-рішення Апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2016 року по справі № 638/8843/15-ц (судова колегія судової палати у цивільних справах у складі Овсяннікової А.І., Бездітко В.М., Сащенко І.С.).

Зазначене, на думку заявника, є результатом порушення процесуальних законів і тому призвело до правової колізії (правової шизофренії), через те, що ці протилежні рішення неможливо одночасно виконувати, це порушує головний конституційний принцип про обов`язковість виконання судових рішень, які набули законної сили. Спір про право між сторонами ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» і ОСОБА_1 було остаточно вирішено після ухвалення рішення від 23.03.2015 по справі №№ 2/638/4443/13-ц, яке набуло законної сили і сторони його не оскаржували в касаційній інстанції та не переглядали за нововиявленими обставинами. Факт, який просить встановити заявник, не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право, мета встановлення факту - припинення порушень ст.129 КУ та закриття виконавчого провадження від 31.05.2021. ОСОБА_1 просить задовольнити заяву та ухвалити рішення, яким встановити факт порушення п. 2 ст. 223, ч. 6 ст. 18 ЦПК України (в редакції до 10.2017 р. ) при відкритті цивільної справи №638/8843/15-ц.

Вирішуючи питання про відкриття провадженні у справі за цією заявою, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За загальним правилом, окреме провадження - це самостійний вид цивільного судочинства, у якому суд при розгляді безспірних справ встановлює юридичні факти або обставини з метою захисту охоронюваних законом інтересів громадян і організацій.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК Україн и у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

У порядку окремого провадження суд може розглянути і вирішити питання, зокрема, встановлення фактів, що мають юридичне значення, при цьому у заяві про встановлення такого юридичного факту обов`язково має бути зазначено, з якою метою заявнику необхідно встановити такий факт (пункт 1 частини першої статті 318 ЦПК України).

Звертаючись із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, особа вказує мету встановлення юридичного факту, яка дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи зумовлює він правові наслідки.

У своїй заяві ОСОБА_1 вказує, що порушення суддею при відкритті провадження по справі №638/8843/15-ц вимог ч. 2 ст. 223 ЦПК України та ч.6 статті 18 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року N 1618-IV), які передбачають неможливість знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також регламентують порядок перегляду рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, мало наслідки ухвалення в подальшому рішень по цій справі, які тепер є юридично нечинними.

З огляду на зв`язок з відповідними правовими нормами та відносинами, юридичні факти поділяються на: матеріальні факти - фактичні обставини, що є підставами настання матеріальних правовідносин; процесуальні факти - фактичні обставини, що є підставами настання процесуальних правовідносин.

При цьому, у порядку окремого провадження суд може встановити юридичний факт, але не вирішити спір про право цивільне, оскільки метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення і безспірний характер,

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне, і факт матиме безспірний характер.

З поданої ОСОБА_1 заяви вбачається, що заявник не згоден з процесуальним рішенням судді, ухваленим за результатом вирішення питання щодо відкриття провадження за позовною заявою ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» і ОСОБА_1 , поданою у травні 2015 року на думку заявника з цих же підстав, що і в 2013 році.

Проте, суд не може встановити зі змісту заявлених вимог яким чином факт, що підлягає встановленню, пов`язаний з виникненням, зміною або припиненням особистих чи майнових прав заявника.

Порядок оскарження та перегляду судових рішень, у разі незгоди учасника справи з їх результатами, передбачений Розділом V Цивільного процесуального кодексу України. Так, відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині, є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Згідно з ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду. Згідно з ч.2 ст.353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. Таким чином, діючими нормами ЦПК України передбачений порядок оскарження судових рішень.

Такий порядок, дозволяє заявнику реалізувати свої процесуальні права у разі незгоди сторони з процесуальним рішенням суду першої інстанції на апеляційне та касаційне оскарження такого рішення. Як вбачається з матеріалів заяви ОСОБА_1 скористався своїм правом на апеляційне оскарження рішення по справі №638/8843/15-ц, ухвалене за результатом розгляду справи.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлено спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №761/16799/15-ц.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника та мати безспірний характер.

В поданій до суду заяві заявником ОСОБА_1 зазначається про наявність двох протилежних судових рішень за одними і тими ж позовними вимогами, що призвело до правової колізії, про порушення головного конституційного принципу обов`язковості судових рішень, але при цьому заявник не обгрунтовує яким чином та як виникнення, зміна або припинення його особистих чи майнових прав (і яких саме) залежить від факту, який він просить встановити. Адже, встановлення факту порушення вимог процесуальних норм цивільного законодавства, про який просить ОСОБА_1 у своїй заяві, за своєю суттю не породжує виникнення, зміну та припинення особистих та майнових прав заявника. Законом визначено інший порядок встановлення порушень процесуальних норм. Проте, мета встановлення такого факту, яку зазначає заявник, з огляду на обставини, на які він посилається, обумовлює наявність в подальшому можливості виникнення спору про право цивільне між сторонами по справі (учасниками цивільних првовідносин), тобто таке звернення не носить безспірний характер.

Відповідно до положень частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Встановлення порушень норм цивільного процесуального законодавства як юридичного факту не може бути розцінено судом як встановлення факту, що має юридичне значення, у розумінні приписів ч.ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України, оскільки законом передбачений інший порядок вирішення зазначених у заяві питань.

Відповідно до ч. 7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст.260, 293, 315 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті окремого провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, який має юридичне значення, - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана апеляційна скарга, або якщо ухвалу залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Щепіхіна В. В.