Справа № 344/6299/23
Провадження № 22-ц/4808/1256/23
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням правопорушення за апеляційною скаргою законного представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 09 серпня 2023 рокупід головуванням судді Бабій О.М. у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в :

У квітні 2023 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням адміністративного правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 11.09.2022 в АДРЕСА_1 ОСОБА_3 вчинив дрібне хуліганство, а саме, пошкодив огорожу з хуліганських мотивів, чим завдав позивачу матеріальної та моральної шкоди.

Постановою Івано-Франківського міського суду від 12.10.2022 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. ОСОБА_3 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав у повному обсязі.

Вартість робіт з відновлення та ремонту огорожі згідно рахунку від 30.03.2023 становить 4 475 грн, на даний час ремонтні роботи не проведені, оскільки їх вартість є значною для потерпілої особи.

Щодо моральної шкоди, то подія, яка мала місце негативно вплинула на стан здоров`я позивача, спричинила душевні страждання, а отже спричинила моральну шкоду.

Посилаючись на зазначені обставини, законний представник ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь (в інтересах ОСОБА_2 ) для відшкодування матеріальної шкоди кошти в сумі 4 475 грн та 15 000 грн для відшкодування моральної шкоди.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 09 серпня 2023 рокузадоволено частково позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої вчиненням правопорушення.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 4 475 грн відшкодування матеріальної шкоди, 1 000 грн відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 1 073,60 гривень.

У апеляційній скарзі законний представник ОСОБА_2 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду в частині вирішення позовних вимог щодо відшкодування завданої моральної шкоди.

Вказує, що суд першої інстанції не врахував, що неправомірними вчинками відповідач завдавав моральної шкоди і їй, і її підопічному ОСОБА_2 . Отже, суд першої інстанції не взяв до уваги, що позов було подано в інтересах обох ОСОБА_4 в однаковій мірі.

Суд першої інстанції визначив символічний розмір завданої ОСОБА_3 моральної шкоди, не взяв до уваги зазначені нею обставини і застосував для визначення розміру відшкодування моральної шкоди формальний підхід.

При цьому, суд першої інстанції надавав відповідачу ОСОБА_3 процесуальну можливість заперечувати і спростовувати доводи позивача, наводити свої аргументи невинуватості в заподіянні моральної шкоди. Однак, відповідач не з`явився в судове засідання жодного разу і не скористався своїм правом дати суду пояснення щодо своєї поведінки і спростувати звинувачення проти себе, уникаючи таким чином тягаря доведення своєї невинуватості, що вказує на те, що доказів на своє виправдання він не мав. Отже відповідач не виконав свого зобов`язання щодо надання доказів суду для підтвердження своєї позиції як сторони судового процесу.

При таких обставинах ОСОБА_2 та вона схиляються до думки, що суд першої інстанції мав підстави вважати факти, наведені позивачем, такими, що мали місце. Вони визнають, що суду першої інстанції, можливо не вистачило саме тих доказів, які адвокат одержала від позивача, але не долучила до справи.

Разом з тим, визначаючи розмір морального відшкодування, суд першої інстанції мав звернути увагу на явно насильницький характер протиправної і тривалий час повторюваної поведінки відповідача, дати належну оцінку фактам, наведеним позивачем, і визначити розмір морального відшкодування згідно з принципами справедливості і співмірності та з врахуванням завданих відповідачем страждань, тривоги і страху.

Просить рішення суду скасувати в частині визначеного розміру морального відшкодування і, виходячи з засад розумності та справедливості, ухвалити нове рішення, яким визначити адекватний і достатній розмір морального відшкодування, з урахуванням індексу інфляції, а в решті рішення суду залишити без змін.

ОСОБА_3 правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, враховуючи таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є обмежено дієздатним та його піклувальником призначено ОСОБА_1 , яка і звернулася до суду з позовом в інтересах ОСОБА_2 (а.с. 11-13).

ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується копією витягу та свідоцтва про реєстрацію права власності (а.с. 10, 10 зворот).

Відповідно до постанови Івано-Франківського міського суду від 12.10.2022 у справі № 344/12149/22 ОСОБА_3 11.09.2022 в АДРЕСА_1 вчинив дрібне хуліганство, а саме, пошкодив огорожу з хуліганських мотивів, чим завдав матеріальної шкоди. Свою вину у скоєному адміністративному правопорушення ОСОБА_3 визнав. ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

На час розгляду справи в суді вказана постанова є чинною, не скасовувалася, тому є встановленим факт пошкодження огорожі, завдання матеріальної шкоди та вчинення цих дій відповідачем.

Згідно рахунку на оплату № ТГ000000033 від 30.03.2023, загальна вартість металопрофіля 1,45х1,22 в кількості 5 шт, робіт та послуг щодо перевезення, демонтажу-монтажу становить 4 475 грн (а.с. 9).

За змістом ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За положеннями статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є заподіювачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Викладене узгоджується з правовими висновками, висловленими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18) та від 29 травня 2019 року у справі № 522/1021/16-ц (провадження № 14-136цс19).

Згідно із п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної немайнової шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Відповідно до п. 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнового) шкоди суд визначає залежно від характеру та об`єму страждань (фізичних, душевних, психічних), котрі поніс позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливості відновлення) і з врахуванням інших обставин. При цьому суд повинен виходити з принципу розумності, справедливості та виваженості.

Суд першої інстанції на підставі наявних в матеріалах справи доказів, оцінивши такі на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, вірно встановив обставини завдання позивачу діями відповідача моральної шкоди, що позивач є обмежено дієздатним, виникли психотравматичні фактори, що стали джерелом негативних емоцій і переживань, внаслідок пошкодження майна, та дійшов вірного висновку про часткове задоволення вимоги позивача про стягнення моральної шкоди.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з засад достатності, розумності і справедливості, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, врахував характер дій відповідача та їх наслідки, і дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 завданої йому матеріальної шкоди та 1 000 грн відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що суд першої інстанції визначив символічний розмір завданої ОСОБА_3 моральної шкоди, не взяв до уваги зазначені позивачем обставини і застосував для визначення розміру відшкодування моральної шкоди формальний підхід не заслуговують на увагу, оскільки саме на позивача покладено обов`язок довести глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також наявність інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування судом першої інстанції враховано вимоги розумності і справедливості.

При цьому, обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 вказувала, що саме подія, яка мала місце 11.09.2022 негативно вплинула на стан здоров`я позивача, спричинила душевні страждання, а отже спричинила моральну шкоду, а також не вказано про вчинення чи протиправність іншого діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і таким іншим протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позов було подано в інтересах обох Коржевських в однаковій мірі, є безпідставними.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цієї норми на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

У справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (ч. 1 ст. 47 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦПК України неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи або особи, цивільна дієздатність якої обмежена.

Згідно ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до ст. 50 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.

Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо:

1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів;

2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави;

3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Згідно ч. 1, 5 ст. 56 ЦПК України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 57 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до статті 56 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Якщо особа, яка має цивільну процесуальну дієздатність і в інтересах якої подана заява, не підтримує заявлених позовних вимог, суд залишає заяву без розгляду.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. При цьому, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач повинен зазначити, зокрема, ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

У разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

При цьому, визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які до цього причетні.

При поданні позовної заяви, ОСОБА_1 вказала, що діє в інтересах ОСОБА_2 та позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тобто як особи з інвалідністю I та II груп.

Відповідно до ч. 7 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом.

Таким чином, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом за захистом порушених прав саме ОСОБА_2 як особа, уповноважена захищати права, свободи та інтереси іншої особи.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості в частині розміру вирішення позовних вимог щодо відшкодування завданої моральної шкоди. Апеляційна скарга не містить доводів щодо скасування рішення суду в іншій частині і підстав для його скасування в іншій частині апеляційним судом не встановлено.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу законного представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 09 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 жовтня 2023 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин