Дата документу 03.10.2023Справа № 554/2790/22
Провадження № 2/554/259/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.10.2023 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

Головуючого судді - Тімошенко Н.В.,

за участю секретаря - Рябченко В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Полтави у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Державний ощадний банк України про повернення банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

29.04.2022 року, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Державний ощадний банк України про повернення банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 29.11.2017 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Державний ощадний банк України» укладений договір № 49764816 про банківський вклад «Мій пенсійний депозит» та внесено кошти у сумі 40000 грн., процентна ставка за договором 14,5%. Договір укладався на 6 місяців з пролонгацією.

Позивач вказує, що на протязі п`яти років відповідач без письмового попередження продовжував термін дії вкладу та зменшував відсоткову ставку, чим порушив ст.ст. 2,6,8 даного договору та ст. ст. 525,526 ЦК України.

На запити позивача про повернення йому його коштів відповідач відмовляє у їх видачі, посилаючись на різні причини і підстави. Окрім того, вважає що внаслідок протиправних дій відповідача пов`язаних з позбавленням його власних коштів позивач має право на відшкодування моральної шкоди.

Посилаючись на зазначені вище обставини позивач прохає стягнути з відповідача - АТ «Державний ощадний банк України» на користь позивача на виконання умов укладеного між ними договору, суму банківського вкладу в розмірі 40000 грн. та моральну шкоду в розмірі 100000 грн.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 12.10.2022 року відкрито спрощене позовне провадження по справі.

302.11.2022 року представник відповідача АТ «Державний ощадний банк України», у відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України, подав до суду відзив на позов, в якому посилаючись на відсутність належного обґрунтування позовних вимог щодо повернення банківського вкладу, зокрема 05.05.2022 року позивачем подано заяву про відмову від автоматичної пролонгації договору банківського вкладу № 49764816 від 29.11.2017 року.

01.06.2022 року після закінчення строку дії договору, депозит видано готівкою у ТВБВ № 10016/120 в сумі 40000 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки, а проценти відповідно до умов договору в повному обсязі щомісячно перераховувалися на картковий рахунок позивача.

Сторони погодили, що для закінчення дії договору та повернення депозиту вкладник маєв день повернення депозиту з`явитись до установи банку для отримання депозиту, в іншому разі договір продовжується на визначеному п. 1.1 договору кількість календарних днів.

Доказів звернення до банківської установи щодо повернення депозиту в день повернення депозиту матеріали справи не містять.

Умови, на яких укладався договір були чітко визначені у змісті договору, а факт ознайомлення з істотними умовами договору та спрямованості волевиявлення сторін на його укладення підтверджується власноруч поставленими підписами сторін.

При цьому, змістовних обґрунтувань та належних доказів заподіяння позивачу моральної шкоди саме відповідачем - не надано.

Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені ним позовні вимоги з підстав та аргументів, викладених у позовній заяві, позовні вимоги прохав задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підтримав доводи та обґрунтування позиції висловлені у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях, просив відмовити у задоволені позову у повному обсязі.

Вислухавши доводи позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ЦПК України).

Судом встановлено, що 29.11.2017 між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір №49764816 на вклад «Мій пенсійний депозит», відповідно до умов якого Банк прийняв грошові кошти вкладника на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 в сумі 28 000,00 грн. строком на 6 місяців з нарахуванням 14,50 % річних.

Позивачем було двічі поповнено вкладний (депозитний) рахунок, а саме: 18.05.2018 на суму в розмірі 10 000,00 грн. та 29.05.2019 на суму в розмірі 2 000,00 грн.

Згідно п. 1.1. Договору, днем повернення депозиту є 29.05.2018, а у випадку автоматичного продовження строку депозиту відповідно до умов цього договору, днем повернення депозиту є останній день продовженого строку депозиту.

Відповідно до п. 1.4. Договору, сплата процентів за користування депозитом здійснюється щомісячно.

Відповідно до п. 2.5. Договору, дострокове повернення вкладу (видача) Депозиту до закінчення Строку Депозиту, визначеного згідно умов п. 1.1. Договору, не передбачено.

Згідно п. 2.6. Договору, якщо вкладник в день повернення Депозиту не з`явився до установи Банку для отримання Депозиту, то строк дії Договору та Строк Депозиту автоматично продовжуються щоразу на строк, вказаний у п. 1.1. Договору, на умовах та за процентною ставкою, що діятимуть у Банку по даному виду вкладу на момент продовження.

Згідно п. 2.7. Договору, після закінчення Строку Депозиту, вказаного у п. 1.1. Договору, або після закінчення продовженого Строку Депозиту Депозит та невиплачені проценти, нараховані до закінчення Строку Депозиту, Вкладник протягом 1 дня (дня повернення Депозиту) може отримати готівкою. Якщо в день повернення Депозиту Вкладник не отримав Депозит та/або проценти, то Депозит разом з нарахованими та невиплаченими процентами наступного робочого дня підлягають перерахуванню на поточний рахунок Вкладника, вказаний у п. 3.3.1. Договору, а в разі закриття такого рахунку Депозит зберігається на Рахунку без нарахування процентів.

Так, 05.05.2022 року позивачем подано заяву про відмову від автоматичної пролонгації договору банківського вкладу № 49764816 від 29.11.2017, відкритого за вкладом «Мій пенсійний депозит».

01.06.2022 після закінчення строку дії договору, депозит видано готівкою у ТВБВ №10016/120 в сумі 40 000,00 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки № (#17) від 01.06.2022, а проценти відповідно до умов Договору в повному обсязі щомісячно перераховувались на картковий рахунок № НОМЕР_2 / НОМЕР_3 (UAH) IBAN: НОМЕР_4 .

Частиною першої статті 1058 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За ч.1,ч.2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Положеннями статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За положеннями статей 626 - 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 2.5. Договору, дострокове повернення вкладу (видача) Депозиту до закінчення Строку Депозиту, визначеного згідно умов п. 1.1. Договору, не передбачено.

Згідно п. 2.6. Договору, якщо вкладник в день повернення Депозиту не з`явився до установи Банку для отримання Депозиту, то строк дії Договору та Строк Депозиту автоматично продовжуються щоразу на строк, вказаний у п. 1.1. Договору, на умовах та за процентною ставкою, що діятимуть у Банку по даному виду вкладу на момент продовження.

Таким чином, сторони погодили, що для закінчення дії договору та повернення депозиту вкладник має в день повернення депозиту з`явитись до установи банку для отримання депозиту, в іншому разі договір продовжується на визначену в. п.1.1 договору кількість календарних днів.

Доказів звернення до банківської установи щодо повернення депозиту в порядку п. 2.6. Договору в день повернення депозиту позивачем не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, строк дії договору та строк розміщення депозиту продовжувався (пролонгувався) 8 разів, зокрема: 29.05.2018 року з процентною ставкою 13,75%, 29.11.2018 року з процентною ставкою 13,75%, 29.05.2019 року з процентною ставкою 13,75%, 29.11.2019 року з процентною ставкою 13,75%, 29.05.2020 року з процентною ставкою 10,25%, 29.11.2020, року з процентною ставкою 10,25%, 29.05.2021 року з процентною ставкою 6,95%, 29.11.2021 року з процентною ставкою 6,7%.

Таким чином, ОСОБА_1 не скористався можливістю повернути депозит, строк якого був пролонгований вісім разів згідно з умовами договору, та процентною ставкою яка діяла у банку на момент продовження.

Умови, на яких укладався договір були визначені у змісті договору, при цьому факт ознайомлення з істотними умовами договору та спрямованості волевиявлення сторін на його укладення підтверджується власноруч поставленими підписами представника банку і позивача ОСОБА_1 .

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.01.2020 по справі №756/9538/16-ц якою визнано правомірними дії Банку щодо пролонгації Договору із застосуванням процентної ставки яка діяла на момент пролонгації.

Отже, як передбачено умовами Договору, після закінчення строку його дії, депозит був виданий готівкою, що підтверджується заявою на видачу готівки № (#17) від 01.06.2022.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають оскільки не встановлено неправомірних дій відповідача, порушенням відповідачем прав позивача.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.

Відповідно до ч. 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Тобто, при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду слід встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до абзацу 2 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Однак позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, оцінюючи моральну шкоду в розмірі 100000 грн., а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Крім цього, у діях АТ «Ощадбанк» відсутня протиправність, як основна ознака стягнення моральної шкоди. Виходячи із вищевикладеного позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 100000 грн. не гуртуються на вимогах закону, а отже є такими, що не можуть бути задоволені судом.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог, оскільки позивачем не доведено факту порушення його прав діями відповідача та не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів на підтвердження позовних вимог.

Керуючись ст. 4, 6, 15 ЦК України, ст. 4, 12, 13, 19, 77-81, 141, 178, 263-265, 267, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

ухвалив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Державний ощадний банк України про повернення банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію повного судового рішення направити учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні протягом 2 (двох) днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», м. Київ, вул. госпітальна, 12г, .

Повне рішення проголошено 13.10.2023 року.

Суддя Н.В. Тімошенко