Справа № 462/2492/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2023 року, суддя Залізничного районного суду м. Львова Ліуш А.І., розглянувши у приміщенні суду у м. Львові у спрощеному позовному провадженні без виклику осіб цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі третьої особи: Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській області про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування реєстрації транспортного засобу,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування реєстрації транспортного засобу. Вимоги позову мотивовано тим, що між сторонами було укладено договір позики грошових коштів в розмірі 180 000 грн. Оскільки грошові кошти вчасно не були повернуті, рішенням Франківського районного суду м. Львова з ОСОБА_2 , було зобов?язано повернути борг. Однак, під час виконавчих дій було встановлено, що ОСОБА_2 , здійснила перереєстрацію свого автомобіля на нового власника - ОСОБА_3 . Позивач вважає, що вказаний правочин є фіктивним та спрямований на умисне невиконання договору позики та рішення суду.

Відповідача ОСОБА_2 , належним чином, згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "Лазаренко та інші проти України", повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі рекомендованою поштовою кореспонденцією разом з позовною заявою, однак, конверт було повернуто до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Відповідача ОСОБА_3 , належним чином, згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "Лазаренко та інші проти України", повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі рекомендованою поштовою кореспонденцією разом з позовною заявою, та згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, було отримано відповідачем 25 травня 2023 року. Відзиву до суду надано не було.

Третьою особою -Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС у Львівській області було подано до суду відзив, з якого вбачається, що РСЦ ГСЦ МВС України у Львівській області не наділений повноваженнями визнавати правочини недійсними, а також, самовільно вносити будь-які дані до ЄДРТЗ, щодо скасування чи зняття з реєстрації транспортного засобу. Враховуючи вищевикладене, просив суд позовні вимоги вирішити на основі наявних в матеріалах справи даних.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 18 травня 2023 року в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено за безпідставністю.

У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 01.06.2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 складено угоду про співпрацю, яка за своєю суттю є договором позики у формі розписки. Згідно вказаного договору ОСОБА_4 надала ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 180000 гривень. Сторони обумовили, що, у разі відмови від співпраці однієї із сторін, сума вкладених ОСОБА_1 коштів повертається у повному обсязі ОСОБА_2 у домовлений термін (30 календарних днів). На виконання вищевказаної домовленості сторони письмово обумовили, що ОСОБА_1 відмовляється від співпраці із громадянкою ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 зобов`язується відати кошти у сумі 180000 гривень ОСОБА_1 у термін до 30.07.2022 року.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 23.12.2022 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у формі розписки від 01.06.2022 року в розмірі 180 000 грн.

Згідно результатів аналітичного пошуку транспортного засобу по «НАІС ДДАІ» МВС України встановлено, що в ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , на обліку перебуває автомобіль Volkswagen Passat. Крім того, встановлено, що з 03 січня 2017 року на ОСОБА_2 , зареєстровано автомобіль марки Skoda Octavia, який з 08 листопада 2022 року на підставі договору купівлі-продажу перейшов ОСОБА_3

08 лютого 2023 року, приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області було відкрито виконавче провадження.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц (провадження № 14-260с19) вказано, що: «Велика Палата Верховного Суду враховує, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі). а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками, зробленими у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2019 року у справі № 646/3972/16-ц (провадження № 61-28761св18) та зазначає, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05 липня 2018 у справі № 922/2878/17 зазначено, що «цивільно-правовий договір (в тому числі й договір купівлі-продажу) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили.

Вказані правові позиції взяті до уваги та покладені в основу Постанови 07 жовтня 2020 року у справи №755/17944/18 (провадження № 61-17511в19) Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду.

Також в цитованих правових позиціях судами вищої інстанції робиться змістовний наголос на наявності рішення/вироку, що набрав законної сили. Адже очевидно та розумно є те, що лише за наявності рішення у особи може з`явиться реальна (а не вірогідна чи гіпотетична) загроза звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості, яка реально виникла (а не лише може колись виникнути у випадку винесення судом рішення на користь опонента).

Також у цитованій Постанові від 07 жовтня 2020 року у справи №755/17944 (провадження №61-17511св 19) Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду сформовано правову позиції щодо кваліфікації договору, такого, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором). Так зазначається, що це може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір таким, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В той же час, судом було встановлено, що 01 червня 2022 року, між сторонами було укладено договір позики грошових коштів в розмірі 180 000 грн., строком на 30 календарних днів, тоді як договір купівлі-продажу було укладено 03 листопада 2022 року, тобто вже після закінчення строку дії договору позики.

При цьому, суду не було надано жодного належного доказу, який би ствердив, що вказаний договір купівлі-продажу автомобіля вчинявся фіктивно, з метою приховання майна від конфіскації чи звернення стягнення в рахунок погашення боргу, оскільки не підтверджено що момент укладення договору, або контрагент з яким боржник вчинив оспорюваний договір (є родичем боржника), або ціна (ринкова/неринкова), вчинені лише для виду, знаючи заздалегідь що такий договір виконаний не буде та не породжує жоднх правових наслідків. Зазначення позивачем ОСОБА_1 , в позовній заяві про те, що ОСОБА_3 , є матір?ю чоловіка боржника також не підтверджено жодними належними та допустимими доказами, а тому вказане не може бути прийнято судом, як підстава для задоволення позовних вимог.

Судом також враховується правова позиція що викладена в вищевказаних постановах Верховного суду, згідно яких лише за наявності рішення у особи може з`явиться реальна (а не вірогідна чи гіпотетична) загроза звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості, яка реально виникла (а не лише може колись виникнути у випадку винесення судом рішення на користь опонента). В той же час, рішення суду про стягнення заборгованості з відповідача постановлено 23 грудня 2022 року, тобто вже після продажу транспортного засобу.

Враховуючи вищевикладене, суду не було надано жодних належних та допустимих доказів, що відповідачем було продано автомобіль всупереч борговим зобов`язанням та з метою ухилення від сплати боргу, а відтак, позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому, до задоволення не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.203, 215, 388 ЦК України, ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 141, 161, 258-259, 263-265, 352-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі третьої особи: Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській області про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування реєстрації транспортного засобу, - відмовити за безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Львівського апеляційного суду.

Суддя: А.І. Ліуш