ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 6/753/501/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2023 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Заставенко М.О.,

з секретарем судового засідання Змієвською А.С.,

за участі

представника заявника - Шеремети Т.В.,

представника заінтересованої особи - Мельниченка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про відстрочку виконання рішення суду -

встановив:

21.09.2023 електронними засобами зв`язку на офіційну електронну адресу суду від представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшла заява про відстрочку виконання рішення суду, у якій представник заявника просила відстрочити виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24.06.2022 у справі № 753/13820/21 в частині особистих зустрічей батька ОСОБА_3 з донькою - ОСОБА_4 на час дії правового режиму воєнного стану в Україні, але не пізніше повернення дитини на територію України.

Заява обґрунтована тим, що виконання рішення суду в частині особистих зустрічей батька з дитиною істотно ускладнене неможливістю забезпечити ОСОБА_4 безпеку на території Україні, де з 24.02.2022 Указом Президента введено воєнний стан. Наразі заявник разом з донькою проживають у Словаччині за адресою АДРЕСА_1 , про що матір дитини повідомила батьку, а також не перешкоджає йому та всіляко сприяє необмеженому спілкуванню батька з донькою телефонними, поштовими, електронними засобами зв`язку, тощо.

04.10.2023 електронними засобами зв`язку на офіційну електронну адресу суду від представника заінтересованої особи ОСОБА_3 надійшли заперечення на заяву про відстрочення виконання рішення суду, у яких він просить залишити заяву без задоволення у зв`язку з тим, що на примусовому виконанні перебувають виконавчі провадження з виконання рішення суду, дана заява подана виключно з метою унеможливлення спілкування батька з дочкою. Крім цього, представник заінтересованої особи вказує, що заявник жодним чином не довела неможливість виконання рішення суду, оскільки бойові дії ведуться не на всій території України, працює система сховищ та сповіщень про небезпеку з повітря, в Україні наявні необхідні умови для проживання дітей та забезпечення їм безпеки. Також, представник заінтересованої особи вказує, що у разі набуття можливості ОСОБА_3 виїзду за кордон та наявності ухвали про задоволення заяви про вістрочку виконання рішення суду в частині особистих зустрічей, батько дитини опиниться у правовій невизначеності щодо виконання рішення суду щодо особистих зустрічей з донькою.

В судовому засіданні представник заявника пітримала заяву та просила її задовольнити.

Представник заінтересованої особи заперечував проти задоволення заяви.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно зіст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею першою Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувач чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Як передбачено ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Разом з тим, пунктом 10 постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 №14 визначено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 351 ЦПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Отже, відстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Підстави для відстрочки виконання рішення повинні бути чітко встановлені та підтверджені відповідними доказами.

Відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Така правова позиція була наведена зокрема у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2019 року у справі № 2-54/08; провадження № 61-15140св18.

Європейський суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції. («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28.07.99, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19.03.97, § 40).

У справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини вказав, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

Таким чином, рішення суду, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати рішення суду, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

При розгляді заяви судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24.06.2022 у справі № 753/13820/21 визначено, зокрема, способи участі батька ОСОБА_3 у вихованні дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і спілкуванні з нею у формі зустрічей поза місцем проживання дитини та спільного відпочинку за наступним графіком, без присутності матері дитини:

- щовівторка та щочетверга з 16-00 год. до 20-00 год.;

- перший, третій, п`ятий тиждень місяця з 10-00 год. суботи до 18-00 год. неділі;

- кожного парного року з 10-00 год. 31 грудня до 19-00 год. 01 січня;

- в дні народження дитини 22 жовтня протягом чотирьох годин в узгоджений з матір`ю дитини час;

- щорічно в період осінніх та весняних канікул протягом 3 днів за домовленістю між батьками;

- щорічно в період зимових канікул протягом 7 днів за домовленістю між батьками;

- щорічно в період літніх шкільних канікул не менше 20 днів за домовленістю між батьками.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" з 05.30 годин 24.02.2022 в Україні запроваджено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжувався. Станом на день розгляду заяви воєнний стан на території України не скасований.

Воєнний стан введено на всій території України.

ОСОБА_1 разом з донькою - ОСОБА_4 у зв`язку зі збройною агресією російської федерації покинули терторію України після повномасштабного вторгнення та фактично проживають у АДРЕСА_2 , дозвіл перебування - до 04.03.2024 /т.4 а.с.52,53/.

Суд визнає загально відомий факт воєнного стану на всій території України, збройну агресію російської федерації проти України надзвичайною подією та винятковим випадком, що в сукупності обумовлює об`єктивні ускладнення для виконання рішення суду від 24.06.2022 у справі № 753/13820/21 в частині особистих зустрічей батька з ОСОБА_5 , а отже виконання рішення матір`ю є об`єктивно утрудненим.

Посилання представника заінтересованої особи на те, що матір вживає заходи для унеможливлення виконання рішення суду від 24.06.2022 у справі № 753/13820/21 не підтверджується жодним доказом, враховуючи, що пропозиції батька щодо організації зустрічей з донькою були направлені ОСОБА_1 за адресою зареєстрованого місця проживання - м. Білгород-Дністровський, Одеської області України та суду не надано підтвердження отримання таких пропозицій.

Також суд не надає оцінку припущенням представника заінтересованої особи щодо можливості набуття ОСОБА_3 права виїзду за кордон.

Враховуючи наведене, суд вважає можливим задля забезпечення безпеки дитини та її сталого повсякденного ритму життя, враховуючи військову агресію російської федерації проти України задовольнити заяву. При цьому, приймаючи до уваги дозвіл перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на території Словацької Республіки до 04.03.2024, суд вважає за можливе відстрочення виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24.06.2022 у справі № 753/13820/21 в частині особистих зустрічей батька - ОСОБА_3 з дитиною - ОСОБА_4 до закінчення дії правового режиму воєнного стану в Україні, або повернення ОСОБА_1 разом з донькою - ОСОБА_4 до України, в залежності від того, яка подія настане раніше, але не пізніше 04.03.2024.

Керуючись ст. 435 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити частково.

Відстрочити виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24.06.2022 у справі № 753/13820/21 в частині особистих зустрічей батька - ОСОБА_3 з дитиною - ОСОБА_4 до закінчення дії правового режиму воєнного стану в Україні, або повернення ОСОБА_1 разом з донькою - ОСОБА_4 до України, в залежності від того, яка подія настане раніше, але не пізніше 04.03.2024.

В іншій частині заяви відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Суддя М.О. Заставенко

Повний текст ухвали складено 10.10.2023.