Справа № 450/58/23 Головуючий у 1 інстанції: Місієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/811/1389/23 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2023 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджі Трейд Груп» на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 квітня 2023 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджі Трейд Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У січні 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Енерджі Трейд Груп» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожитий природний газ, з урахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних, у розмірі 2302 грн. 03 коп., з яких: 2025 грн. 50 коп. заборгованість за спожитий природний газ за січень 2021 року, 60 грн. 43 коп. 3% річних, 216 грн. 10 коп. інфляційні втрати.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що відповідач є побутовим споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відкриттям абонентського рахунку № НОМЕР_1 (ЕІС код 56ХМ22D362941567) на її ім`я у ТОВ «Енерджі Трейд Груп».

У січні 2021 року відповідачем спожито природний газ об`ємом 210,88 куб.м на суму 2025 грн. 50 коп.

За період з січня 2021 року по грудень 2022 року споживач ОСОБА_1 не здійснила жодного платежу за фактично спожитий нею газ, із заявами про припинення подачі газу чи про відмову від послуг ТОВ «Енерджі Трейд Груп» не зверталася.

У відповідності до положень ст.625 ЦК України, за період з 26.02.2021 року по 23.02.2022 року боржниці нараховано інфляційні втрати у розмірі 216 грн. 10 коп. та 3% річних у розмірі 60 грн. 43 коп.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 квітня 2023 року позовні вимоги ТОВ «Енерджі Трейд Груп» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Енерджі Трейд Груп» 2025 грн. 50 коп. заборгованості за спожитий за січень 2021 року природний газ.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Енерджі Трейд Груп» 2481грн. судового збору.

Рішення суду в частині відмовлених позовних вимог оскаржив позивач ТОВ «Енерджі Трейд груп», просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат в сумі 216 грн. 10 коп. та 3% річних в сумі 60 грн. 43 коп. задовольнити.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначає, що відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нараховування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги).

Наголошує, що в даному випадку стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасну та/або неповну оплату за спожиті послуги від суми заборгованості за кожен день прострочення не було предметом судового розгляду і таких позовних вимог в межах даної справи не було заявлено.

Висновок суду про те, що не може бути нараховано інфляційні втрати та три проценти річних на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги в умовах воєнного стану в Україні, є безпідставним, оскільки постанова КМУ №206 від 05.03.2022 року «Деякі питання оплати житлово-комнуальних послуг в період воєнного стану» застосовується з 24.02.2022 року, а заборгованість відповідачу нарахована за період до введення в Україні воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64.

Вважає, що в даному випадку, суд безпідставно відмовив у стягненні нарахованих інфляційних втрат та 3% річних, оскільки у розумінні ч.2 ст. 625 ЦК України, їх нарахування входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.

Наголошує, що індекс інфляції та три проценти річних відповідачу нараховано за період з 26.02.2021 до 23.02.2022 включно, що не охоплює період введенні в Україні воєнного стану.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 26.09.2023 року, є дата складення повного судового рішення 06.10.2023 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.12.2020 року ОСОБА_1 підписала заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, постачальником якого є ТОВ «Енерджі Трейд Груп».

Постачання природного газу здійснювалося за адресою: АДРЕСА_1 .

З вказаної заяви-приєднання, що є додатком до договору постачання природного газу побутовим споживачем, вбачається, що відповідач ознайомилася з умовами Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) від 30.09.2015 року №2500, на офіційному сайті НКРЕКП, сайті постачальника, Публічного договору постачання природного газу побутовим споживачам ТОВ «Енерджі Трейд Груп» від 01.072020 року в мережі Інтернет за адресою: http: www. etg. ua, та приєднався до умов даного договору.

Відтак, відповідно до Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року за №2496, та Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року за №2500, відповідачем, як споживачем за адресою споживання: АДРЕСА_1 , на підставі укладеного з позивачем ТОВ «Енерджі Трейд Груп» 10.12.2020 року договору на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, які є однаковими для всіх побутових споживачів України, здійснювалося фактичне споживання природного газу, у неї був відкритий абонентський рахунок № НОМЕР_1 .

Як вбачається з наданої позивачем довідки про фінансовий стан за рахунком відповідача, у січні 2021 року вказаним абонентом спожито природного газу об`ємом 210,88 куб.м. на суму 2025 грн. 50 коп.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

За змістом п.5 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

В силу ч.1 ст.9 цього Закону, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

За приписами ч.2 ст.13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч.1 ст.634 ЦК України).

В силу ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 ЦК України).

Так, за нормами статей 526, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання, незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (п.45)).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 7 квітня 2020 року у справі №910/4590/19, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, дійшла висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (п.43 постанови).

Посилання суду першої інстанції на постанову КМУ №206 від 05.03.2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», в якій визначено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні», до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, як на підставу для відмови в задоволенні вимог позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, не є штрафними санкціями.

Таким чином, норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 року №530-ІХ на нарахування інфляційних збитків та 3% річних не розповсюджується.

Як вбачається із розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, такі зроблені позивачем за період з 26.02.2021 року по 23.02.2022 року (а.с.10), тобто за період до введення в Україні воєнного стану, а тому висновки суду першої інстанції про неправомірність нарахування цих складових частин спірної заборгованості є безпідставними, оскільки постанова КМУ №206 від 05.03.2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» підлягає застосуванню з 24.02.2022 року, тобто з часу введення в Україні воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» №530-ІХ вбачається наступне.

У відповідності до п.п.4 п.3 р.ІІ «Прикінцеві положення» вказаного Закону №530-ІХ від 17.03.2020 року, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

За змістом ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

Проте, у справі яка переглядається, стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасну та/або неповну оплату за спожиті послуги від суми заборгованості за кожний день прострочення не було предметом спору, оскільки таких позовних вимог в межах даної справи позивачем не пред`являлось.

З огляду на те, що відповідачка, як встановлено у справі, прострочила виконання грошового зобов`язання, з останньої на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 216 грн. 10 коп. та три проценти річних у розмірі 60 грн. 43 коп., нараховані від суми заборгованості за період з 26.02.2021 року по 23.02.2022 року.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог позивача підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 216 грн. 10 коп. та трьох процентів річних у розмірі 60 грн. 43 коп.

Відповідно до статті 141 ЦПК України та з урахуванням наслідків розгляду справи апеляційним судом задоволення апеляційної скарги та задоволення позову ТОВ «Енерджі Трейд Груп» в повному обсязі, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3721 грн. 50 коп. підлягають стягненню з відповідачки у користь позивача.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджі Трейд Груп» задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 квітня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджі Трейд Груп» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат у розмірі 216 гривень 10 копійок та трьох процентів річних у розмірі 60 гривень 43 копійок скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким ці позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджі Трейд Груп» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджі Трейд Груп» інфляційні втрати у розмірі 216 гривень 10 копійок та три проценти річних у розмірі 60 гривень 43 копійок.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджі Трейд Груп» судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3721 гривень 50 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 06 жовтня 2023 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич