Постанова

Іменем України

11 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 204/7059/21

провадження № 61-1128св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Любимівська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 листопада 2022 року, прийняту у складі колегії суддів: Лаченкової О. В., Городничої В. С., Петешенкова М. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області (далі - Любимівська сільська рада), в якому просив суд стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 62 800,00 грн.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 28 листопада 2019 року він звернувся до Любимівської сільської ради із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в балці «Військова».

29 листопада 2019 року Любимівська сільська рада ухвалила рішення № 788-26/VІІ, яким йому відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в балці «Військова».

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року у справі № 160/205/20 визнано протиправним та скасовано рішення Любимівської сільської ради від 29 листопада 2019 року № 788-26/VІІ та зобов`язано Любимівську сільську раду надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га із земель комунальної власності, відповідно до клопотання від 28 листопада 2019 року № 1599.

17 вересня 2020 року він звернувся до Любимівської сільської ради із клопотанням про виконання рішення суду у справі № 160/205/20, однак 06 жовтня 2020 року він отримав поштою відповідь (рішення) виконавчого комітету Любимівської сільської ради від 24 серпня 2020 року № 1165, яким йому фактично відмовлено у виконанні рішення суду та зазначено про оскарження даного рішення в апеляційному порядку.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року залишено без змін рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 березня 2021 року у справі № 160/14100/20 зобов`язано Любимівську сільську раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 17 вересня 2020 № 1845.

Однак, Любимівська сільська рада до даного часу не надала йому дозвіл на розробку землеустрою та його клопотання від 17 вересня 2020 року № 1845 повторно не розглянула.

ОСОБА_1 вважає, що зазначені обставини свідчать про те, що у судах двох інстанцій встановлено факт порушення Любимівською сільською радою його прав і законних інтересів, а також факт порушення Любимівською сільською радою принципу належного врядування і обов`язків, передбачених статтею 19 Конституції України по відношенню до громадянина України.

Також зазначає, що вищевказані дії Любимівської сільської ради були пов`язані із порушенням законного порядку розгляду його клопотань і, як наслідок, винесення протиправних рішень, порушено його право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки, відповідно до вимог статей 116-118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України). Цим було принижено його гідність, оскільки протиправне перешкоджання в реалізації прав і законних інтересів практикою Європейського суду з прав людини визначається як завдання моральних страждань, і у даному випадку вони виразилися у його душевних переживаннях, почуття образи й несправедливості по відношенню до нього зі сторони органів владних повноважень, зміні нормального життєвого ритму, що змушувало його прикладати додаткові зусилля для захисту своїх прав (звертаючись до суду та правоохоронних органів), витрачати свій особистий час, а також час, відведений для відпочинку і роботи, зазнавати душевних переживань із-за тривалого почуття невизначеності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2022 року, ухваленого у складі судді Приваліхіної А. І., позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано, що незаконним рішенням Любимівської сільської ради від 29 листопада 2019 року № 788-26/VІІ ОСОБА_1 завдано моральної шкоди.

Стягнуто з Любимівської сільської ради на користь ОСОБА_1 заподіяну незаконним рішенням Любимівської сільської ради від 29 листопада 2019 року № 788-26/VІІ моральну шкоду в розмірі 62 800,00 грн.

Стягнуто з Любимівської сільської ради на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року у справі № 160/205/20 визнано протиправним та скасовано рішення Любимівської сільської ради від 29 листопада 2019 року № 788-26/VІІ «Про розгляд клопотання ОСОБА_1 щодо надання земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0000 га», оскільки цим рішенням порушено право ОСОБА_1 на безоплатне отримання у власність земельної ділянки у балці «Військова».

Отже, діями Любимівської сільської ради позивачу було спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних переживаннях почуття образи, несправедливості та приниження його, як особи, яка має соціальний статус ветерана війни, що призвело до зміни нормального життєвого ритму позивача, а також змушувало останнього прикладати зусилля для захисту своїх прав, зазнавати душевних переживань із-за тривалого почуття невизначеності, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього.

Оцінюючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції прийшов до висновку, про умисну вину відповідача, повторюваність його дій, тривалість порушення, поведінку депутатів, яка свідчить про небажання відповідача виконати судове рішення, яке набрало законної сили, зважаючи на завдані позивачу душевні переживання із-за тривалого почуття невизначеності, через ухвалення відповідачем незаконного рішення, яке призвело до виникнення у нього почуття образи та несправедливості, зміни його нормального життєвого ритму, вжиття додаткових зусиль та заходів щодо захисту своїх прав, тому позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 62 800,00 грн є обґрунтованими та такими, що не спростовані стороною відповідача.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 листопада 2022 року апеляційну скаргу Любимівської сільської ради задоволено.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2022 року скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Любимівської сільської ради судові витрати у розмірі 1 362,00 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про задоволення вимог щодо відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів завдання позивачу шкоди саме незаконним рішенням відповідача, тому позовні вимоги про відшкодування завданої шкоди незаконним рішенням є необґрунтованими та безпідставними й не підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У січні 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 листопада 2022 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що матеріали справи містять належні та допустимі докази, які підтверджують, що дії Любимівської сільської ради було визнано протиправними і такими, що порушують права та завдають шкоду законним інтересам ОСОБА_1 , також докази тривалого і протиправного не виконання судового рішення Любимівською сільською радою.

Отже, доведено причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями Любимівської сільської ради та настанням негативних наслідків у формі почуття несправедливості та розчарування, докази моральних страждань позивача. Тобто було доведено тривалу і виснажливу боротьбу позивача за свої права, протиправність поведінки відповідача і порушення реалізації прагнень позивача.

Крім того, відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, оскільки є учасником бойових дій, що підтверджує посвідчення серії НОМЕР_1 .

Підставами касаційного оскарження постанови Чернігівського апеляційного суду від 13 липня 2022 року заявник зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржувану судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19), та у постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 612/270/21 (провадження № 61-17978св21).

Відзив на касаційну скаргу від Любимівської сільської ради до Верховного Суду не надходив.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 30 січня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.

У лютому 2023 року заявником у встановлений судом строк недоліки касаційної скарги усунуто.

Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

У березні 2023 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.

Ухвалою Верховного Суду від 29 вересня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

28 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Любимівської сільської ради із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в балці «Військова».

Рішенням Любимівської сільської ради від 29 листопада 2019 року № 788-26/VII «Про розгляд клопотання ОСОБА_1 щодо надання земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 2,0000 га» ОСОБА_1 відмовлено у наданні такого дозволу.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року, у справі № 160/205/20 позов ОСОБА_1 до Любимівської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Любимівської сільської ради від 29 листопада 2019 року № 788-26/VІІ «Про розгляд клопотання ОСОБА_1 щодо надання земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0000 га». Зобов`язано Любимівську сільську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га із земель комунальної власності, відповідно до клопотання від 28 листопада 2019 року № 1599.

17 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Любимівської сільської ради із клопотанням № 1845, в якому просив на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року у справі № 160/205/20 надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га із земель комунальної власності, відповідно до його клопотання від 28 листопада 2019 року.

Також, просив надати йому інформацію про надання дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в районі балки «Військова» в межах запитуваної території за його клопотанням від 28 листопада 2019 року № 1599, зазначених у графічних матеріалах до нього за період часу з 01 січня 2018 року до 17 вересня 2020 року.

Крім того, просив відшкодувати йому моральні страждання (шкоду), понесену внаслідок прийняття протиправного рішення Любимівської сільської ради від 29 листопада 2019 року № 788-26/VІІ про розгляд клопотання ОСОБА_1 від 28 листопада 2019 року № 1599 у розмірі 21 404,44 грн.

Виконавчий комітет Любимівської сільської ради листом від 24 вересня 2020 року № 1165 повідомив ОСОБА_1 про те, що його клопотання буде розглянуто на сесії Любимівської сільської ради після набрання рішенням суду законної сили, та повідомлено про недоцільність та відсутність правових підстав для відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_1 , не погодившись із зазначеною відповіддю, оскаржив її у судовому порядку.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 березня 2021 року у справі № 160/14100/20 позов ОСОБА_1 до Любимівської сільської ради про визнання протиправною бездіяльності та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задоволено частково.

Зобов`язано Любимівську сільську раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 17 вересня 2020 року № 1845.

Рішенням Любимівської сільської ради від 15 липня 2021 року № 570-10/VIIІ «Про повторний розгляд клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства» ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,0000 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на території Любимівської сільської ради, у зв`язку з не набранням більшості голосів депутатів від загального складу ради за результатами відкритого поіменного голосування.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова апеляційного суду не повною мірою відповідають зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі наведеної норми права відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини цієї особи.

Згідно із вимогами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеня зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Ними передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є необхідною, однак не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які підлягають доведенню у відповідних спорах. Підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц (провадження № 61-21956св19) вказано, що «причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із цих складових є підставою для відмови у задоволенні позову».

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, не спростовано матеріалами справи та позивачем те, що рішенням Любимівської сільської ради від 15 липня 2021 року № 570-10/VIIІ «Про повторний розгляд клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства» розглянуто повторно клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, однак ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,0000 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на території Любимівської сільської ради, у зв`язку з не набранням більшості голосів депутатів від загального складу ради за результатами відкритого поіменного голосування.

Отже, підстави для стягнення з Любимівської сільської ради шкоди завданої незаконним рішенням відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновок суду апеляційної інстанції, про те, що позивач не надав до суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому діями чи бездіяльністю відповідачів моральної шкоди, а також відсутні докази на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між такими діями/бездіяльністю і завданою шкодою.

Таким чином, правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди відсутні.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Водночас слід зазначити, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, зокрема стягнення судового збору, сплаченого Любимівською сільською радою за подання апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення статті 141 ЦПК України, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно з положеннями частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У пункті 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 10 березня 2016 року Головним управлінням Національної гвардії України, ОСОБА_1 є учасником бойових дій.

З огляду на те, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, справа є пов`язаною з порушенням його прав як учасника бойових дій (виділення земельної ділянки учаснику бойових дій), то відсутні правові підстави для стягнення з нього судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги. У цій справі розподіл судових витрат має здійснюватися з урахуванням положень частини шостої статті 141 ЦПК України.

Ураховуючи, вказані обставини, відповідно до положень пункту 2 частини другої, а також частини шостої статті 141 ЦПК України на користь Любимівської сільської ради підлягає компенсації сума судового збору, сплаченого нею за подання апеляційної скарги, у розмірі 1 362,00 грн.

У відповідності до частини першої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

З огляду на те, що відсутні правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, оскаржене судове рішення апеляційного суду в частині розподілу судових витрат, понесених в суді апеляційної інстанції, підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про компенсацію зазначених витрат за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В іншій частині оскаржене судове рішення ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального й процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 листопада 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Компенсувати Любимівській сільській раді Дніпровського району Дніпропетровської області за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, у розмірі 1 362,00 (одинадцять тисяч триста шістдесят дві) гривні.

В іншій частині постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: І. Ю. Гулейков Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець