Справа № 364/569/23
Провадження № 2/364/182/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2023 року, Володарський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Ткаченко О. В.,

за участі секретаря Бондаренко Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в смт Володарка, цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ,

представник позивача: ОСОБА_2 , свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 4902/10, РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ,

до Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області, , адреса: 09301, Київська область, Білоцерківський район, смт Володарка, пл. Миру, 4,

про визнання права власності на майно за набувальною давністю, -

встановив:

01.08.2023 року до Володарського районного суду Київської області звернувся ОСОБА_1 та його представник з позовом про визнання права власності на майно за набувальною давністю, яка мотивована тим, щопочинаючи з 14.02.2001 року по даний час він проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , без належним чином оформленого та зареєстрованого права власності. В даній квартирі з 04.09.1998 року по 15.11.2005 року проживала його мати ОСОБА_3 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. За життя мати позивача належним чином не оформила та не зареєструвала належним чином право власності на дану квартиру. Позивач зазначає, що користується вказаним житлом, здійснює його утримання, проводить поточні ремонти, для поліпшення технічного та косметичного стану, оплачував та оплачує комунальні платежі протягом 22 років.

Позивач, посилаючись на неможливість належного оформлення права власності на нерухоме майно, в установленому законом порядку, просить суд визнати за ним право власності на майно, за набувальною давністю на: квартиру АДРЕСА_4 .

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Романішін Є.В. в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву, якою просили розгляд справи проводити без їх участі, позовні вимоги підтримують.

Представник відповідача - Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської областів судове засідання нез`явився, направив до суду клопотання, яким просив розгляд справи проводити у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує (а.с. 85).

Суд, ознайомившись із позовною заявою, взявши до уваги позицію позивача та його представника, за відсутності заперечень відповідача, дослідивши письмові докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що з 14.02.2001 року по даний час позивач зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , що стверджено його паспортними даними (а.с. 9-10). За даною адресою, з 04.09.1998 року по 15.11.2005 року проживала його мати ОСОБА_3 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, що стверджено свідоцтвом про смерть (а.с. 7).

Відповідно до технічного паспорта на квартиру мати позивача ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_5 (а.с. 12-13). За життя ОСОБА_3 право власності на вказану квартиру у встановлений законом порядок не оформила і не зареєструвала,що стверджено відповіддю КП КОР «Київське обласне БТІ» №БЦ 290/1 від 24.03.2023 року (а.с. 16).

В Постанові від 19.09.2018р., по справі № 296/6949/17 Верховний Суд звернув увагу, що позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Цей висновок Верховний Суд зробив у Постанові від 27.09.2018р., по справі № 571/1099/16-ц та Постанові від 31.10.1018р., по справі № 683/2047/16-ц.

Позивач ОСОБА_1 здійснює утримання квартири, проводить поточні ремонти, для поліпшення технічного та косметичного стану, оплачував комунальні платежі. Жодних претезній до позивача за час користування квартирою, тобто протягом 22 років, ніхто не висував, тощо. Громада села, сусіди знають, що вони проживають та користуються домоволодінням, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В силу ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, прийшов до висновку, що виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і які повинен довести позивач, є такі:

1) майно може бути об`єктом набувальної давності;

2) добросовісність володіння;

3) відкритість володіння;

4) давність володіння та його безперервність;

5) відсутність інших осіб, які претендують на це майно;

6) відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.7

За змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України, позивач має довести, окрім відкритості, безперервності і давності володіння нерухомим майном, щодо якого у нього відсутні підстави для володіння і набуття права власності, ще і інші обставини, які мають суттєве значення для справи, зокрема, добросовісність володіння.

Так, ознака добросовісності присутня у тому випадку, коли володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном (постанова Верховного Суду від 27.09.2018 року по справі № 571/1099/16-ц).

Отже, для застосування набувальної давності добросовісний набувач має довести, що майно, яким він заволодів, є чужим, тобто належить іншій особі, а у самого добросовісного набувача на момент заволодіння майном були відсутні передбачені законом підстави для набуття власності на нього і він не знав і не міг знати про це. До того ж, таке заволодіння має бути правомірним. Застосування до набувальної давності презумпції добросовісності не відповідає буквальному змісту ст. 344 ЦК, оскільки в силу ч. 5 ст. 12 ЦК презумпція добросовісності діє тоді, коли законом встановлені правові наслідки недобросовісного здійснення особою свого права (частини 1, 3 ст. 388 ЦК), тоді як ст. 344 ЦК вказує на правомірні дії щодо добросовісного заволодіння чужим майном.

Таким чином, набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без правової підстави, володіння чужим майном.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Тобто відсутність реєстрації права власності на спірний житловий будинок не перешкоджає визнанню за позивачкою права власності на нього за набувальною давністю.

Отже, наразі наявні всі підстави для застосування набувальної давності:

- володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності;

- володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном.

Підсумовуючи за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого, його власнику було відмовлено. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року по справі № 296/6949/17 .

В ході судового розгляду встановлено, що позивач: більше двадцяти двох років володіє та фактично користуюється житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 . Володіння та користування позивачем домоволодінням є відкритим та безперервним, за відсутності у нього будь-якої правової підстави, а тому суд вважає за необхідне, визнати за ним право власності за набувальною давністю на майно, що розташоване : АДРЕСА_3 .

Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, приймаючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволеню.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 344 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 259, 315, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд , -

вирішив:

Позовом ОСОБА_1 до Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області, про визнання права власності на майно за набувальною давністю- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 )право власності на майно, за набувальною давністю на: квартиру АДРЕСА_4 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Володарський районний суд Київської області.

Суддя О. В. Ткаченко