Справа № 183/7541/21
№ 2/183/597/23
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 вересня 2023 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря судових засідань Шевченко О.С.,
розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Перещепинської міської ради депутатів Новомосковського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , третя особа - Державний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Крутько Людмила Петрівна, про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-
01 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Перещепинської міської ради депутатів Новомосковського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , третя особа - Державний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Крутько Людмила Петрівна, в якому з урахуванням уточненої позовної заяви від 07 червня 2023 року, просить:
- визнати за нею право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 ;
- визнати за нею право власності на частину земельної ділянки - паю № НОМЕР_1 , площею 5,12 гектарів, розташованого на території Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 .
В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що її матері - ОСОБА_3 , на праві власності, належали: житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка - пай № НОМЕР_1 площею 5,12 га., розташований на території Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . За життя мати позивачки належним чином оформити правоустановчі документи на житловий будинок та земельну ділянку не встигла.
З метою прийняття спадщини та подальшого належного нотаріального оформлення права власності на вищезазначене майно позивачка звернулась до Державного нотаріуса Новомосковської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, у вчинені даної нотаріальної дії їй було відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на зазначене спадкове майно.
Таким чином, у зв`язку із виниклою ситуацією, при якій спадкоємець не може набути право власності на майно в порядку спадкування за законом через нотаріальну контору, позивачка з метою захисту свої законних прав та інтересів звернулась до суду з відповідним позовом.
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2021 року відкрито загальне позовне провадження по справі (а.с. 50).
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2022 року зобов`язано Новомосковську державну районну нотаріальну контору Дніпропетровської області надати копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 16 (а.с. 56).
В судове засідання позивачка та її представник адвокат Іванов М.М. не з`явились, останній звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутність, одночасно позов підтримав, просить задовольнити позов у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача-1 Перещепинської міської ради депутатів Новомосковського району Дніпропетровської області відзив на позов не подав, в судове засідання повторно не з`явився, був повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, причина неявки суду не відома.
Відповідач-2 ОСОБА_2 відзив на позов не подала, в судове засідання повторно не з`явилась, була повідомлена належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, причина неявки суду не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження представника позивачки, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами.
Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 дійсно є дочкою померлої ОСОБА_3 , що підтверджено свідоцтвом серії НОМЕР_2 , виданим Губиниською сільською радою Перещепинського району Дніпропетровської області (а.с. 13), а також рідною сестрою відповідачки-2 ОСОБА_2 .
22 грудня 1979 року Олексіївською сільською радою Софіївського району Дніпропетровської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , та видано відповідне свідоцтво серії НОМЕР_3 , згідно якого прізвище дружини змінено на « ОСОБА_1 » (а.с. 12).
26 грудня 1986 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 укладено шлюб, про що Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Дніпропетровська видане свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 . Після реєстрації шлюбу позивачці присвоєно прізвище « ОСОБА_1 » (а.с. 11).
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 (а.с. 45), у зв`язку із чим відкрилась спадщина на належне їй за життя майно, що складається з:
- житлового будинку АДРЕСА_1 ;
- земельної ділянки - паю № НОМЕР_1 , площею 5,12 гектарів, розташованого на території Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області;
З метою нотаріального оформлення своїх законних прав, як спадкоємця, ОСОБА_1 звернулась до Новомосковської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину на зазначене вище майно зі спадкової маси після смерті матері.
Однак, стосовно видачі свідоцтва про право власності на іншу частину спадкового майна державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Крутько Л.П було надано письмову відмову № 477/02-14 від 11 жовтня 2019 року, аргументовану тим, що позивачкою належним чином не доведено право власності спадкодавця на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку (пай) (а.с. 14).
Відповідно до свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР судом встановлено, що ОСОБА_3 здійснювала будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідна забудова дозволена рішенням виконкому Новомосковської районної Ради депутатів трудящих від 25 травня 1971 року № 177 (а.с. 6-7).
До того ж, факт колишнього проживання ОСОБА_3 та здійснення нею будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджено актом встановлення факту проживання від 31 травня 2021 року, виданим та засвідченим депутатом Перещепинської міської ради ОСОБА_12 та підписаним сусідами померлої ОСОБА_13 та ОСОБА_14 (а.с. 10).
Розпорядженням голови районної державної адміністрації № 597 від 09 липня 2002 року затверджено науково-технічну документацію по роздержавленню паюванню земель державного сільськогосподарського підприємства «Голубівське» та виділено на території державного сільськогосподарського підприємства землі, що передаються у приватну власність площею 4 878,07 га.
Крім того, відповідним розпорядженням затверджено список працівників та пенсіонерів з їх числа державного сільськогосподарського підприємства «Голубівське» Новомосковського району Дніпропетровської області в кількості 968 чоловік (а.с. 21).
Протоколом №1 засідання комісії по приватизації земель ДСП «Голубівське» від 20 березня 2002 року постановлено:
- заключити договір з фірмою ООО «Земля» для проведення інвентаризації та кадастрової оцінки земель ДСП «Голубівське», які підлягають приватизації;
- вивісити попередньо складені списки пайовиків, для ознайомлення працюючих робітників та пенсіонерів ДСП «Голубівське» (а.с. 22-23).
Таким чином, згідно вказаного списку затвердженого Перещепинською міською радою Новомосковського району Дніпропетровської області, серед пенсіонерів державного сільськогосподарського підприємства «Голубівське» на паювання землі зазначена також мати позивачки ОСОБА_3 (а.с. 24-25).
Згідно довідки № 24 від 01 липня 2004 року встановлено, що ОСОБА_3 із складу працівників та пенсіонерів з їх числа ДСП «Голубівське», які не прийняли участі у жеребкуванні, виділена земельна ділянка за № НОМЕР_1 площею 5,12 га (а.с. 26).
Правовідносини, що виникли між сторонами з приводу визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, врегульовані наступними нормами закону.
З огляду на те, що спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилась та була прийнята до 01 січня 2004 року, то правовідносини, що виникли, регулюються нормами Цивільного кодексу Української PCP 1963 року.
Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.
Відповідно до ст. 525 та ст. 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 ЦК УРСР), відповідно до ст. 17 ЦК УРСР місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає.
Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.
Відповідно до ст. 25 ЦК України, здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.
Відповідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом.
У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
Відповідно до ч.ч.2,3 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом.
По об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Згідно п. 1.6. Тимчасового положення державній реєстрації підлягає право власності на закінчене будівництвом нерухоме майно, яке прийняте в експлуатацію у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до п. 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів затвердженого Постановою КМУ № 461 від 13 квітня 2011 року прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації (далі - декларація).
Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» адресованому головам апеляційних судів областей, міст Києва та Севастополя, Апеляційного суду Автономної Республіки Крим: коли перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не зареєстрували його в органах БТІ, і спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, то його право має бути визнано в судовому порядку.
Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця),до інших осіб (спадкоємців).
Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Частина 1 ст.1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях..
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до пункту 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності реєстрації таких прав, відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.
Відповідно до ч. 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Матеріали спадкової справи містять довідку КП Новомосковського МБТІ Дніпропетровської ДОР, у відповідності до якої користувачем будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 , однак право власності на будинок в КП «НМБТІ» ДОР», - не зареєстроване.
Суду також надано копію технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, у відповідності до якого станом на 10.08.2021 року характеристика будинку, будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , складається з: житлового будинку під літ. А, загальною площею 75,3 кв.м., житловою площею 33,1 кв.м., прибудови - а2, тамбуру - а3, ганку - а4, літньої кухні - Б1, тамбуру - б2, погребу - пг, входу у погріб В1, сараю Г1, Сараю - Д1, літнього душу - Е1, навісу - Ж1, вбиральні - З1, навісу - И1, огорожі № 1, хвіртки № 2, воріт № 3, огорожі № 4, замощення 1.
Всі будівлі та споруди згідно з технічною характеристикою збудовані в період з 1974 року по 1980 рік, тобто за життя ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про забудову садиби
Аналізуючи викладе, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та має бути задоволений, ОСОБА_3 , за життя на законних підставах здійснювала будівництво житлового будинку, на законних підставах набула право власності на нерухоме майно, однак за життя не зареєструвала його у відповідних органах БТІ, а тому до позивача, відповідно до ст.1216 ЦК України, перейшло таке ж право власності, у повному обсязі, яке набув спадкодавець, однак у відповідній частці, що належить їй у спадщині.
Вирішуючи питання щодо визнання права власності на земельну ділянку (пай) суд керується наступними нормами закону, а саме.
Згідно статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05 червня 2003 року № 899-IVосновнимдокументом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
Пунктом 2 Указу Президента України від 08серпня 1995року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі, пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Згідно зі статями 22, 23 ЗК України та відповідно до вище зазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).
Суду не надано даних про отримання ОСОБА_3 відповідного сертифікату на право на земельну частку (пай), як і не встановлено доказів набуття права власності на земельну ділянку.
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині обґрунтовані, однак підлягають частковому задоволенню, суду доведено, що ОСОБА_3 , будучи членом ДСП «Голубівське» на момент отримання Державного акту на право колективної власності на землю, на законних підставах набула право на земельну частку (пай), а тому за позивачем повинно бути визнане право на отримання частки земельної частки (паю), із земель колишнього ДСП «Голубівське», в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .
У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне віднести судові витрати за рахунок позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,76-81,89, 263, 265, 280 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Перещепинської міської ради депутатів Новомосковського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , третя особа - Державний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Крутько Людмила Петрівна, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, - задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , право власності на частину житлового будинку під літ. А, загальною площею 75,3 кв.м., з відповідною часткою будівель та споруд, що складаються з: прибудови - а2, тамбуру - а3, ганку - а4, літньої кухні - Б1, тамбуру - б2, погребу - пг, входу у погріб В1, сараю Г1, Сараю - Д1, літнього душу - Е1, навісу - Ж1, вбиральні - З1, навісу - И1, огорожі № 1, хвіртки № 2, воріт № 3, огорожі № 4, замощення 1. житловою площею 33,1 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 ,померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , право на отримання частини земельної частки (паю), із земель колишнього Державного сільськогосподарського підприємства «Голубівське», що знаходиться на території Перещепинської міської територіальної громади Новомосковського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 ,померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Судові витрати віднести за рахунок позивачки.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ;

відповідач-1 - Перещепинська міська рада депутатів Новомосковського району Дніпропетровської області, , місцезнаходження: 51220, Дніпропетровська обл., м. Перещепине, вул. Шевченка, буд. 42;

відповідач-2 - ОСОБА_2 ,РНОКПП невідомий, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ;

Суддя Сорока О.В.