Справа № 523/7208/22
Провадження №2/523/2282/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді - Дяченко В.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Томілко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради,як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Суворовська районна адміністрації Одеської міської ради, як орган опіки та піклування про оскарження батьківства та виключення з актового запису відомостей про батька дитини,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, в якій просила позбавити відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позов мотивований тим, що сторони проживали без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання у них народилися діти : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні.

Посилаючись на те, що відповідач нехтує своїми батьківськими обов`язками, не піклується про фізичний і духовний розвиток синів, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти, просила задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 27 липня 2022 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

До суду, в межах строку подання відзиву на позов, надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, про оскарження батьківства та виключення з актового запису відомостей про батька дитини.

Позов мотивований тим, що сторони в зареєстровану шлюбі не перебували, однією сім`єю не проживали, а проживали та проживають окремо. ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_3 . Сумнівів у ОСОБА_2 про те, що він є батьком дитини не було, а тому державну реєстрацію народження провели на підставі спільної заяви сторін в органі РАЦС відповідно до ст. 126 СК України. На укладення шлюбу ОСОБА_1 не погоджувалася. Після народження дитини стосунки між сторонами погіршилися. ІНФОРМАЦІЯ_4 у сторін народився син ОСОБА_4 . Державну реєстрацію народження провели відповідно до ст. 126 СК України - на підставі спільної заяви сторін. Всі намагання сторін створити повноцінну сім`ю закінчувалися сварками. Так, у 2017 року в ході чергового конфлікту ОСОБА_1 повідомила, що ОСОБА_2 немає ніякого відношення до дітей, останній не є їхнім батьком і вона має намір позбавити його батьківських прав.

ОСОБА_2 посилаючись на те, що навіть після встановлення у листопаді 2021 року діагнозу онкологічного захворювання продовжував утримувати дітей, своєчасно виплачуючи аліменти, однак, на теперішній час має сумніви щодо свого батьківства відносно дітей, звернувся до суду з вказаною позовною заявою.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 просила задовольнити позовні вимоги про позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заперечувала проти задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 щодо оскарження батьківства та виключення з актового запису відомостей про батька дитини.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Журик Т.В. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому, підтримала зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 та просила їх задовольнити.

В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, не з`явився, при цьому в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у відсутність представника третьої особи, рішення просили прийняти відповідно до вимог чинного законодавства.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копія свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 виданого 08 серпня 2011 року Другим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, та серії НОМЕР_2 виданого 12 березня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції (а.с.16,17).

Так, з Повного витягу з Державного реєстру цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 7, № 0 встановлено, що запис відомостей про батька дітей було зроблено відповідно до статті 126 СК України. (а.с. 115-116, 117-118).

Згідно рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 червня 2018 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.10-12).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування - Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, встановлено доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно малолітніх дітей : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.145-148)

За клопотанням представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 - адвоката Журик Т.В., ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2023 року по справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу проведення якої було доручено експертам Медико-Генетичного центру «ПАПА-МАМА».

Відповідно до повідомлення Медико-генетичного центру «МАМА-ПАПА»ОСОБА_2 на здачу зразків з`явився в призначений час, пройшов ідентифікацію і фотофіксацію, у нього було взято зразки для виконання дослідження. ОСОБА_1 разом із дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не з`явилась. На дзвінки не відповідає або відбиває повідомлення в месенджері Vіbег до цього номера від нашого центру заблоковані користувачем. Оскільки для проведення дослідження на встановлення батьківства, необхідно мати зразки як передбачуваного батька, так і дитини, а від дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зразки відсутні, ухвалу суду залишено без виконання (а.с.161).

Відповідно до частини першої статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони відповідно до п.2 ч.1 та ч.2 ст.164 СК України можуть бути позбавлені судом батьківських прав.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-и) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей».

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України - батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

Відповідач своїх батьківських обов`язків, зокрема обов`язку виховувати та утримувати дитину до досягнення повноліття, не виконує протягом тривалого часу та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання.

У відповідності до положення пунктів 15 та 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід застосовувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

За приписами ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 136 Сімейного Кодексу України визначено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство має право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, яка записана батьком, і дитиною. У разі доведення цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Обґрунтовуючи позовні вимоги та заперечуючи проти задоволення зустрічних позивач за первісним позовом ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач за первісними позовом є батьком її дітей, тому що погодився зареєструвати дітей як батько.

Заперечуючи проти задоволення первісного позову та обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 посилається на сумнів щодо свого батьківства відносно дітей.

Так, ухвалою суду було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої було доручено експертам Медико-Генетичного центру «ПАПА-МАМА».

Вказана ухвала залишена без виконання через відсутність зразків дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , необхідних для проведення експертизи.

Згідно з частиною четвертою, пунктами 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

В судовому засіданні встановлено, що позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 була достовірно обізнана про дату, час та місце проведення судової молекулярно-генетичної експертизи (експертизи ДНК), не з`явилася разом з дітьми для забору біологічних зразків в зв`язку з небажанням травмувати дітей.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 не довела наявність поважних підстав, які перешкоджали їй з`явитися до експертної установи для забору відповідних зразків, а твердження про небажання травмувати психіку дітей, свідчать про свідоме ухилення від проведення експертизи. Крім того, нез`явлення ОСОБА_1 разом із дітьми до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення молекулярно-генетичної експертизи свідчить про її небажання встановити істину по справі та отримати точні висновки щодо походження дітей на спростування доводів відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 про те, що він не є біологічним батьком дітей.

Отже, судом встановлено, що позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 категорично заперечуючи походження дітей від іншого чоловіка, ухилилася від участі в судово молекулярно-генетичній експертизі призначеній для вирішення питання про походження дітей від ОСОБА_2 , а тому суд визнає факт відсутності кровного споріднення між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Таким чином, беручи до уваги принципи змагальності та диспозитивності цивільного процесу, враховуючи, що позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 доведено факт відсутності спорідненості з дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд вважає зустрічні позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними належними, достатніми та допустимими доказами, а відтак позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Суворовська районна адміністрації Одеської міської ради, як орган опіки та піклування про оскарження батьківства та виключення з актового запису відомостей про батька дитини, підлягає задоволенню.

Докази (а.с. 68, 69, 70, 71, 72) надані позивачем за первісними позовом ОСОБА_1 , судом не приймаються до уваги, так як не є допустимими відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_1 розпорядившись своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, не надала суду жодного доказу в порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України на підтвердження наявності обставин, що обґрунтовують позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, а саме наявність факту спорідненості між ОСОБА_2 та дітьми : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради,як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав.

Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану є підставою для внесення таких змін.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст.. 141 ЦПК України.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки, у задоволенні первісного позову відмовлено, тому судові витрати суд покладає на позивача за первісним позовом ОСОБА_1 .

В свою чергу, враховуючи, що зустрічну позовну заяву задоволено, позивач за зустрічним позовом від сплати судового збору звільнений на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд доходить до висновку про те, що судові витрати по сплаті судового збору за подання зустрічного позову до суду слід стягнути з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 на користь держави, в розмірі 2 147,20 грн.

Керуючись ст.ст. 5,6,10, 263, 352-355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Відмовити у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Суворовська районна адміністрації Одеської міської ради, як орган опіки та піклування про оскарження батьківства та виключення з актового запису відомостей про батька дитини - задовольнити.

Виключити запис про ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянина України, зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) як батька з актового запису №523 від 03 серпня 2011 року про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного Другим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції.

Виключити запис про ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянина України, зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) як батька з актового запису №2583 від 12 березня 2016 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь держави судовий збір у розмірі 2 147,20 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 11.10.2023 року .

Суддя