Ухвала

Іменем України

05 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 757/57897/20-ц

провадження № 61-13525ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 серпня 2023 року про відмову у відкритті апеляційного провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України про відшкодування майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

Печерський районний суд м. Києва рішенням від 26 березня 2021 року в задоволенні позову відмовив.

У липні 2023 року ОСОБА_1 подав на вказане судове рішення апеляційну скаргу та просив поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що копію оскарженого судового рішенні він отримав 10 липня 2023 року, що підтверджується копією конверта.

Київський апеляційний суд ухвалою від 10 серпня 2023 року у відкритті апеляційного провадження відмовив.

Апеляційний суд виходив із того, що відповідно до вимог частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили. Рішення суду першої інстанції від 26 березня 2021 року оприлюднено на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень 18 травня 2021 року, тобто станом на вказану дату повний текст судового рішення був виготовлений, при цьому, апеляційна скарга подана у липні 2023 року, тобто більше ніж через два роки. Суд встановив, що Печерський районний суд м. Києва ухвалою від 30 грудня 2020 року відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; указану ухвалу ОСОБА_1 отримавособисто, що підтверджується підписом на зворотному повідомленні поштового відправлення. Таким чином, ОСОБА_1 був обізнаний про те, що справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. ОСОБА_1 не наведено обставин, передбачених пунктами 1, 2 частини другої статті 358 ЦПК України, за наявності яких суд може поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду у разі подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення його повного тексту.

15 вересня 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на вказану ухвалу апеляційного суду, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить її скасувати та передати справу на розгляд до апеляційного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 30 грудня 2020 року про відкриття провадження та розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи ОСОБА_1 отримав 25 лютого 2021 року;

копію рішення суду першої інстанції він отримав 10 липня 2023 року, а написання апеляційної скарги без повного тексту оскарженого рішення суду порушує право на доступ до правосуддя;

з 11 березня 2020 року введено карантинні обмеження з метою запобігання поширенню коронавірусу, а з 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан, що є обставинами непереборної сили;

з 02 по 12 квітня 2021 року ОСОБА_1 перебував у лікарні через хворобу COVID-19;

він є особою з ІІ групою інвалідності та без допомоги супроводжуючого пересуватися не може, сучасними технологіями (комп'ютером) не користується;

неодноразові дзвінки до канцелярії суду не дали результату;

адвокат, який надавав ОСОБА_1 безоплатну правову допомогу, інформацію щодо розгляду справи в телефонному режимі ОСОБА_1 не повідомив.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Як свідчить тлумачення частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Аналогічний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

Апеляційний суд установив, що:

ОСОБА_1 отримав ухвалу від 30 грудня 2020 року про відкриття провадження та розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, тобто, був повідомлений про розгляд справи без повідомлення учасників справи;

апеляційну скаргу на рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 березня 2021 року подав лише у липні 2023 року, обставин непереборної сили, внаслідок яких був пропущений строк на апеляційне оскарження, не зазначив. За таких обставин апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Посилання у касаційній скарзі на карантинні обмеження як на обставини непереборної сили не заслуговують на увагу, оскільки Законом України від 18 червня 2020 року № 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 17 липня 2020 року, пункт 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України викладено у новій редакції.

Так, пунктом 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Тобто, положення пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України, що діють з 17 липня 2020 року, не передбачають продовження процесуальних строків на період дії карантину. За змістом згаданої норми процесуального права заявник має право на поновлення відповідного процесуального строку, якщо визнає причини його пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Поновлення пропущеного процесуального строку здійснюється судом, якщо такий пропуск чи неможливість вчинення відповідної процесуальної дії зумовлена саме обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Для поновлення строку недостатньо лише посилання на наявність таких обмежень. Необхідним є наведення конкретних обставин та надання скаржником відповідних доказів на підтвердження їх існування, а також доведення їх впливу на своєчасність реалізації ним своїх прав.

Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22 (провадження № 11-107заі22).

Касаційна скарга не містить обґрунтування того, які саме обмеження, впроваджені у зв`язку з карантином, та як саме перешкодили ОСОБА_1 звернутися з апеляційною скаргою у межах строку на апеляційне оскарження, а містить лише посилання на перебування у лікарні протягом десяти днів у квітні 2021 року через хворобу COVID-19.

Що стосується доводів касаційної скарги про введення в Україні воєнного стану, то необхідно зазначити таке.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22 (провадження № 11-107заі22) зазначено, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку. Враховуючи те, що останній день перебігу процесуального строку на звернення до суду з касаційною скаргою в цій справі припав на період повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, ця обставина могла унеможливити дотримання такого строку заявником за умови надання нею до суду належних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск строку на звернення до суду, та могла б бути визнаною поважною причиною для поновлення процесуального строку.

ОСОБА_1 не навів обґрунтування того, як саме введення воєнного стану з 24 лютого 2022 року обумовило пропуск ним строку на звернення до суду з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції від 26 березня 2021 року.

Інші доводи касаційної скарги такі як: дата фактичного отримання заявником рішення місцевого суду, а також те, що ОСОБА_1 є особою з ІІ групою інвалідності, сучасними технологіями (комп`ютером) не користується, адвокат та канцелярія суду не надавали інформації щодо розгляду справи, мали б значення при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження на підставі частин другої, третьої статті 354 ЦПК України, однак вказане не є обставиною, за наявності якої суд може поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України.

З огляду на викладене, підстави вважати, що апеляційний суд допустив порушення норм процесуального права, відсутні.

За таких обставин, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 серпня 2023 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

М. М. Русинчук