Справа № 567/438/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2023 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі :

головуючий суддя Василевич О.В.

секретар Клімович О.О.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2

представника третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого

комітету Острозької міської ради Рівненської області Баталової Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітніх дітей, -

встановив :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання двох дітей. В обґрунтування позову зазначає, що з 19 вересня 2004 р. перебуває з відповідачкою у шлюбі, який зареєстрований Мощаницькою сільською радою Острозького району Рівненської області (актовий запис №5).

Вказує, що від даного шлюбу у них народилося двоє дітей : донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначає, що стосунки з відповідачкою не склались, у них різні погляди на подружнє життя, між ними відсутні почуття любові, родинної близькості та взаєморозуміння.

З квітня 2022 року вони припинили шлюбні відносини та проживають окремо, з вказаного часу відповідачка залишила його з дітьми та не поверталась. Вважає, що сім`я фактично перестала існувати, діти проживають разом з ним.

Вважає, що шлюб між ними існує формально, так як вони на даний час як сім`я разом не проживають, фактичних шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільного побуту, бюджету, взаємних прав та обов`язків не мають, а подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам.

Після розірвання шлюбу позивач просить визначити місце проживання дітей разом з ним.

Ухвалою суду від 22.03.2023 р. відкрито загальне позовне провадження у справі, відповідачці визначено строк дня подання відзиву на позовну заяву, зобов`язано орган опіки та піклування надати суду згідно ч.5 ст.19 СК України письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дітей та їх батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідачка правом подати відзив на позовну заяву не скористалась. В підготовчому судовому засіданні відповідачка звернулась до суду із заявою, в якій просила надати строк на примирення терміном один місяць.

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області в наданих суду письмових поясненнях вказав, що за результатами звернення ОСОБА_1 про надання висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання двох його неповнолітніх дітей було проведено обстеження умов їх проживання та встановлено, що з квітня 2022 року діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом з батьком ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 . Мати дітей ОСОБА_2 проживає в м.Рівне та будучи повідомленою про розгляд питання щодо визначення місця проживання дітей вона не надала необхідних документів. Зазначено, що неповнолітня донька ОСОБА_3 досягла 14-річного віку та вправі самостійно визначати місце свого проживання з одним із своїх батьків, водночас з врахуванням встановлених обставин орган опіки та піклування вважає за можливе проживання малолітнього ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 19.04.2023 року, за клопотанням відповідачки, сторонам надано строк на примирення - до 19.05.2023 року, у зв`язку з чим зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 25.05.2023 року відновлено провадження у справі у зв`язку із закінченням строку для примирення подружжя.

Ухвалою суду від 29.06.2023 року, протокольно без виходу у нарадчу кімнату, закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та додатково пояснив, що близько 1,5 роки він та відповідачка проживають окремо, двоє їхніх дітей проживають разом з ним в с.Волосківці Острозька МТГ Рівненського району Рівненської області, та відповідачка проживає в іншому місці. Зазначив, що він працює сторожем у школі згідно нічного робочого графіку з 22 год. до 05 год. та на час його відсутності догляд за дітьми здійснює його мати. Впродовж періоду часу їх окремо проживання з відповідачкою, остання не намагалася забрати дітей та не навідувалася до них. Пояснив, що старшій доньці ОСОБА_7 в листопаді 2023 року виповниться 18 років та вона навчається на 4 курсі Дубенського педагогічного коледжу, та молодшому синові ОСОБА_8 вже виповнилось 7 років та він навчається у 2 класі Мощаницького ліцею. Позивач зазначив, що не має встановленої йому інвалідності та він придатний до військової служби.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнала та пояснила, що погоджується на розірвання шлюбу, оскільки у визначений судом строк примирення з позивачем не відбулося. Пояснила, що чоловік та його мати одного дня вигнали її з житлового будинку, оскільки вона прийшла з роботи додому напідпитку. Зазначила, що вона, позивач та їхні спільні діти проживали разом в будинку за адресою : АДРЕСА_1 , та на даний час вона проживає у своєї тітки у житловому будинку, що знаходиться через один будинок від її сім`ї (чоловіка та дітей). Вона офіційно не працевлаштована та працює оброблювачем рибних продуктів в ТОВ «Рівнеопторг», що в м.Рівному, куди щодня їздить на роботу. Зазначила, що вона щодня бачить дітей, які приходять до неї та спілкується з ними. Вказала, що після того як чоловік вигнав її будинку вона погодилася, щоб діти залишилися проживати з ним, разом з тим пояснила, що від дітей не відмовляється та має намір, щоб в майбутньому вони проживали разом з нею.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування та пояснила, що було здійснено обстеження умов проживання лише позивача, оскільки місце проживання відповідачки достовірно не було відомо, та з урахуванням рішення комісії з питань захисту прав дитини, яка є дорадчим органом, органом опіки та піклування було прийнято рішення вважати за можливе проживання малолітнього ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_4 . Зазначила, що з урахуванням віку доньки позивача та відповідачки ОСОБА_3 , якій незабаром виповниться 18 років, остання вправі згідно ст.160 СК України самостійно обирати місце свого проживання з одним із батьків, а відтак в цій частині орган опіки та піклування не давав свій висновок.

Суд, заслухавши пояснення сторін та представника органу опіки та піклування, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, визначивши юридичну природу правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши письмові докази в їх сукупності та взаємозв`язку, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який 19.09.2004 року зареєстрований Мощаницькою сільською радою Острозького району Рівненської області (актовий запис № 5), що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 від 19.09.2004 року.

Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей : донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серії НОМЕР_2 від 07.12.2005 року та серії НОМЕР_3 від 07.07.2016 року.

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 08.03.2023 року, витягу з реєстру територіальної громади від 02.03.2023 року позивач ОСОБА_1 , відповідачка ОСОБА_2 та їхні неповнолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані разом за адресою : АДРЕСА_1 .

З доводів позивача та відповідачки судом встановлено, що вони з квітня 2022 року проживають окремо один від одного, позивач з дітьми в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та відповідачка в житловому будинку за адресою : АДРЕСА_1 (точного адресного номера відповідачка не пригадує) та інколи в орендованій квартирі в м.Рівне.

Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, а відповідно до ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Аналогічне положення містить ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, згідно ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 втратили почуття один до одного, на даний час шлюб фактично припинено, оскільки разом вони як сім`я не проживають, спільного господарства не ведуть, спроби відновити шлюбні відносини сторони не роблять. Таким чином шлюб існує формально, а тому вбачаються підстави для його розірвання в судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що сім`я фактично розпалася, оскільки сторони спільного побуту, бюджету, взаємних прав та обов`язків не мають, подружніх стосунків не підтримують, що свідчить про формальне існування шлюбу. А відтак суд приходить до висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, у зв`язку із чим визнає причину розірвання шлюбу поважною і розриває шлюб між сторонами, оскільки впродовж визначеного судом строку для примирення подружжя позивач та відповідачка запевняють, що такого не настало і спроб для примирення вони не вчиняли.

Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами існує формально. На даний час шлюб фактично припинено і подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим.

Окрім того, суд бере до уваги, що позов про розірвання шлюбу було подано до суду 16.03.2023 року, та з вказаного часу у позивача та відповідачки було достатньо часу для прийняття виваженого рішення про необхідність розірвання шлюбу.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визначення місця проживання дітей, суд виходить з наступного.

З пояснень сторін та досліджених судом доказів встановлено, що сторони у справі мають двох дітей : неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначене підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому будинку осіб від 08.03.2023 року.

В зазначеному житлі, окрім позивача та неповнолітніх дітей, також є зареєстрованими та фактично проживають батьки позивача - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що підтверджується вищевказаною довідкою від 08.03.2023 року.

З пояснень відповідачки судом встановлено, що вона власного житла немає та переважно проживає у своєї тітки у житловому будинку за адресою : с. Волосківці (точного адресного номера не пригадує) Рівненського району Рівненської області.

З досліджених судом доказів та пояснень сторін встановлено, що неповнолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається на денній формі навчання за кошти державного бюджету та закінчила 3 курс Відокремленого підрозділу «Дубенський педагогічний фаховий коледж Рівненського державного гуманітарного університету», та малолітній син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , закінчив 1 клас Волосківської початкової школи Острозької міської ради Рівненської області, що об`єктивно підтверджується довідкою ВСП «Дубенський педагогічний фаховий коледж Рівненського державного гуманітарного університету» №68 від 09.03.2023 року та довідкою «Волосківської початкової школи» № 12 від 07.03.2023 року.

Також з пояснень позивача ОСОБА_1 встановлено, що він працює на посаді сторожа у Волосківській початковій школі та позитивно характеризується як по місцю роботи, так і по місцю проживання, що пітверджується довідкою про доходи №65 від 09.03.2023 року та відповідними характеристиками.

З пояснень відповідачки ОСОБА_2 встановлено, що вона офіційно не працевлаштована та на даний час працює на посаді оброблювача рибних продуктів в ТОВ «Рівнеопторг».

Чинне законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Відповідно до ч.1, 2 ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч.2 ст.161 СК України).

При вирішенні спору суд виходить з того, що виняткових обставин, у розумінні положень ст.161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання дітей разом з матір`ю, не встановлено.

Судом встановлено, що як позивач, так і відповідачка власного житла не мають.

З пояснень сторін та матеріалів справи встановлено, що позивач та відповідачка на час вирішення спору мають самостійний дохід, що є однією із істотних умов для вирішення спору про місце проживання дітей.

Згідно ч.3 ст.160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Таким чином, беручи до уваги вік ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка досягла 14-річного віку та їй незабаром виповниться повноліття, з урахуванням положень ч.3 ст.160 СК України суд не вбачає підстав для визначення в судовому порядку місця її проживання з одним із батьків, оскільки вона вправі самостійно обирати з ким із батьків вона бажає проживати разом.

При вирішенні позовної вимоги щодо місця проживання малолітнього сина суд приймає до уваги загальновідомий факт, що на даний час триває збройна агресія російської федерації проти України.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 року, було введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року. В подальшому відповідними Указами Президента України та Законами України дію воєнного стану було продовжено. Таким чином, на даний час в Україні діє воєнний стан.

Згідно ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, є обов`язком громадян України.

Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначено засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації визначені статтею 22 зазначеного Закону.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, а отже може бути призваний на військову службу під час мобілізації.

На переконання суду, вищевказана обставина має істотне значення під час вирішення даного спору, оскільки відповідно до абз.4 ч.1 ст.23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані чоловіки, які самостійно виховують дитину віком до 18 років, а позивач, навіть у випадку задоволення позову, таким не являється, оскільки відповідачка не є позбавленою батьківських прав, а отже має право та повинна брати участь у вихованні сина, як це визначено у ст.150 СК України.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, суд виходить з того, що кожною зі сторін належними та достатніми доказами не доведена особиста прихильність дитини до кожного з них.

Згідно висновку органу опіки та піклування Острозької міської ради Рівненської області від 12.04.2023 року з квітня 2022 року неповнолітня ОСОБА_2 та малолітній ОСОБА_4 проживають разом з батьком в АДРЕСА_1 ; згідно акту обстеження умов проживання від 03.04.2023 року в будинку створені належні умови для повноцінного розвитку, навчання та виховання дітей, для них виділені окремі кімнати, діти забезпечені всіх необхідним; мати дітей ОСОБА_2 проживає в м.Рівне, документи, необхідні для розгляду питання визначення місця проживання дітей, вона не подала, хоча була повідомлена належним чином, а тому орган опіки та піклування вирішив вважати за можливе проживання малолітнього ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1 .

Згідно ч.4-6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини тощо, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З пояснень сторін судом встановлено, що з квітня 2022 року позивач та відповідачка проживають окремо та на час їх окремого проживання діти залишились проживати разом з позивачем, у зв`язку з чим суд приходить до переконання про те, що між батьками дітей фактично досягнута домовленість про проживання дітей разом з позивачем. Відповідачка у наданих суду поясненнях вказала, що після початку окремого проживання з позивачем вона погодилася, щоб діти залишилися проживати зі своїм батьком, водночас пояснила, що від дітей не відмовляється та має намір, щоб в майбутньому діти проживали разом з нею.

Відповідачка не зверталася в суд із зустрічним позовом до позивача про визначення місця проживання дітей разом з нею, а відтак з врахуванням встановлених обставин суд приходить до переконання про досягнення на час розгляду справи у суді згоди між батьками дітей про місце їх проживання з позивачем, та відсутність необхідності для визначення в судовому порядку місця проживання малолітнього сина з одним із батьків.

Відповідно до п.72 «Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини», затвердженого постановою КМУ № 866 від 24.09.2008 року, розгляд органом опіки та піклування питання визначення місця проживання дитини з одним із батьків відбувається при наявності спору між батьками.

Вищевказаний висновок органу опіки та піклування, згідно якого останній вважає за можливе проживання малолітнього ОСОБА_4 з батьком, є недостатньо обґрунтованим, та складений без врахування будь-яких відомостей про матір малоітнього ОСОБА_4 , а відтак з наведених вище міркувань суд критично оцінює такий висновок та не погоджується з ним.

Таким чином, перевіривши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд керуючись ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, яка передбачає, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, вважає, що в умовах воєнного стану проживання малолітнього ОСОБА_11 з матір`ю найкраще забезпечить інтереси дитини.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.5, 12, 13, 141, 211, 258, 263-265, 273 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області (місцезнаходження: м.Острог, вул.Героїв Майдану, 4 Рівненської області, індекс 35800, ), про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітніх дітей - задовольнити частково.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований 19 вересня 2004 року Мощаницькою сільською радою Острозького району Рівненської області (актовий запис № 5).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01 вересня 2023 року.

Суддя Острозького районного судуВасилевич О.В.