Ухвала

11 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 187/1169/20

провадження № 61-10658св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Дундар І. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Петриківська селищна рада Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2022 року у складі судді Іщенко І. М. та постановуДніпровськогоапеляційного суду від 21 вересня 2022 року у складі колегії суддів: Деркач Н. М., Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Шульгівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області (далі - Шульгівська сільська рада), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання неправомірними та скасування рішень суб`єкта владних повноважень, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Позов мотивований тим, що вона є власницею будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 06 лютого 2016 року.

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 проживають за адресою:

АДРЕСА_1 , є суміжними землекористувачами, і їм належить право власності на житловий будинок на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

У лютому 2016 року позивач усно звернулась до Шульгівської сільської ради щодо замірів земельної ділянки, оскільки, за інформацією попереднього власника ОСОБА_4 , розмір її земельної ділянки повинен становити 0,85 га, а зараз вона користується земельною ділянкою площею 0,25 га та орієнтовно 0,60 га для обслуговування житлового будинку і ведення особистого селянського господарства.

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Шульгівської сільської ради із заявою про надання їй дозволу на розроблення технічної документації щодо відведення їй земельної ділянки площею 0,60 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 .

З аналогічними заявами звернулись ОСОБА_2 і ОСОБА_3

18 грудня 2018 року на засіданні Шульгівської сільської ради позивачу відмовлено в наданні такого дозволу, а ОСОБА_2 і ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення проєкту технічної документації на частини кожній земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вони є спадкоємцями після померлого батька ОСОБА_5 , який за життя користувався земельною ділянкою.

Проте датою його смерті зазначено 10 липня 1994 року, а рішення Шульгівської сільської ради від 12 вересня 1994 року про надання в користування земельної ділянки розміром 0,60 га ОСОБА_6 прийняте вже після його смерті, тому не може породжувати прав і обов`язків для його спадкоємців. Таким чином, вказане рішення прийняте з порушенням норм законодавства.

Крім того, на переконання позивачки, вказане рішення прийняте з порушенням регламенту, оскільки проєкт рішення подано одноособово, без обговорення постійною комісією, що порушує колегіальність прийняття рішення.

Позивачка зазначала про те, що після прийняття рішення Шульгівської сільської ради у грудні 2018 року відповідачам надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою, а їй замість 0,6 га залишилось 0,2538 га земельної ділянки.

14 червня 2019 року проведено засідання Комісії з питань агропромислового комплексу, земельних ресурсів, соціального розвитку села. Позивач звернулась із своїми поясненнями, які були проігноровані, а тому відповідачі мали можливість отримати 0,6 га, а вона була позбавлена цього права, межі земельних ділянок не досліджувались, розмір її земельної ділянки не перевірявся.

29 квітня 2021 року позивачка збільшила позовні вимоги, пославшись на рішення Шульгівської сільської ради від 25 вересня 2020 року, яким затверджено технічну документацію щодо встановлення меж земельної ділянки і передано у власність 0,6 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 , із визначенням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по частини кожній. Право власності відповідачів було зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 19 жовтня 2020 року. Це рішення є незаконним, оскільки прийняте на підставі рішення Шульгівської сільської ради від 18 грудня 2018 року.

На підставі наведеного ОСОБА_1 з урахуванням уточнень просила:

1) визнати неправомірними та скасувати:

- рішення Шульгівської сільської ради від 18 грудня 2018 року № 658-32/VII про надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) частки від загальної площі 0,6 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 ;

- рішення Шульгівської сільської ради від 18 грудня 2018 року № 659-32/VII про надання ОСОБА_3 дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) частки від загальної площі 0,6 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 ;

- рішення Шульгівської сільської ряди від 14 червня 2019 року, оформлене протоколом № 5 засідання комісії з вирішення земельних спорів;

- рішення Шульгівської сільської ради від 27 червня 2019 року № 773 щодо затвердження рішення комісії з вирішення земельних спорів «Про розгляд звернення ОСОБА_2 щодо відмови гр. ОСОБА_1 у підписанні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 »;

- рішення Шульгівської сільської ради від 25 вересня 2020 року № 988-46/VII про затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки загальною площею 0,60 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :03:004:0110, за адресою:

АДРЕСА_1 ;

2) припинити речове право та скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на земельну ділянку, кадастровий номер :03:004:0110, загальною площею 0,6 га для ведення особистого селянського господарства за адресою:

АДРЕСА_1 ;

3) скасувати рішення Шульгівської сільської Ради народних депутатів від

12 вересня 1994 року № 27 в частині передання у приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,6 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від

30 березня 2021 року замінено відповідача у справі - Шульгівську сільську раду на її правонаступника - Петриківську селищну раду Дніпровського району Дніпропетровської області (далі - Петриківська селищна рада).

Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 вересня 2022 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивачка не довела порушення відповідачами її права на користування земельною ділянкою площею 0,25 га за адресою: АДРЕСА_1 . Посилання позивачки, що межі спірних земельних ділянок не узгоджені з нею, суд вважав необґрунтованими.

Апеляційний суд також вказав, що доводи апеляційної скарги стосовно ненадання належної правової оцінки позовним вимогам ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки за відсутності доказів порушення права позивачки на користування або розпорядження спірною земельною ділянкою площею 0,60 га підстав для задоволення її позовних вимог немає.

Посилання позивачки в апеляційній скарзі на те, що рішення виконавчого комітету Шульгівської сільської Ради народних депутатів від 12 вересня 1994 року № 27 про передачу у приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,25 га та 0, 60 га за адресою: АДРЕСА_1 прийнято після його смерті, на переконання апеляційного суду, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки право власності відповідачів на нерухоме майно за вказаною адресою виникло на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, які є чинними.

Аргументи учасників справи

У жовтня 2022 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

суди попередніх інстанцій зробили помилковий висновок про те, що порушення прав позивача не доведено, та всупереч нормам законодавства не розглянули позовні вимоги по суті, чим фактично позбавили позивачку можливості судового захисту її порушених прав;

під час розгляду справи суди не встановили сферу дії оскаржуваних нормативно-правових актів у контексті впливу на права та обов`язки позивачки, не дослідили наявності порушеного права позивачки та, відповідно, обґрунтованості підстав її звернення до суду:

наявність спору та порушення прав позивача у сфері земельних відносин було встановлено в іншому судовому процесі, а тому цей факт не підлягає доказуванню чи переоцінці. Цю обставину суди проігнорували;

оскаржені рішення судів не містять мотивованої оцінки аргументів позивачки, які викладені у позовній заяві, суди не досліджували жодної із семи позовних вимог. Крім того, суди не звернули уваги, що між сторонами не лише існує спір, а й наявне порушене право позивачки на приватизацію спірної земельної ділянки тієї площі та у тих межах, які фактично існують, тобто земельної ділянки, якою користується позивачка;

суди не дослідили та не надали оцінки доводам позивачки про те, що рішення виконавчого комітету Шульгівської сільської Ради народних депутатів від 12 вересня 1994 року № 27 про передання у приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки є нікчемним, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто більш ніж за два місяці до прийняття цього рішення, ОСОБА_5 помер. Крім того, суди проігнорували те, що відповідно до наданих суду графічних матеріалів щодо розташування земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 та

АДРЕСА_2 при наданні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,6 га з тими кутами поворотів зовнішніх меж, які зазначені

в затвердженій Шульгівською селищною радою технічній документації,

у користуванні ОСОБА_1 залишиться земельна ділянка, площа якої є меншою ніж 0,6 га. Це свідчить про порушення прав позивачки.

У листопаді 2022 року від Петриківської селищної ради надійшов відзив, у якому вона просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Відзив на касаційну скаргу обґрунтований тим, що:

вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у наявності в особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу, встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Тобто обов`язковою умовою судового захисту є наявність порушених прав та охоронюваних законом інтересів безпосередньо позивача з боку відповідача, зокрема наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Позивачка не довела, що порушене її право на користування земельною ділянкою, яка межує із земельною ділянкою відповідачів;

у разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж земельної ділянки не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію земельної ділянки незаконним. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів. Суди першої та апеляційної інстанцій не встановили наявності порушеного права позивача, що є самостійною підставою для відмови в позові;

державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

У грудні 2022 року від ОСОБА_3 надійшов відзив, у якому вона просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Відзив на касаційну скаргу мотивований тим, що:

доводи касаційної скарги є безпідставними, а суди попередніх інстанцій ухвалили законні та обґрунтовані рішення;

суди установили, що на підставі договору купівлі-продажу від 06 лютого

2016 року позивачка придбала житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці площею 0,25 га, кадастровий номер :03:004:0094, у ОСОБА_4 , який успадкував земельну ділянку площею 0,25 га після смерті ОСОБА_7 . Таким чином, ОСОБА_1 набула право користування лише земельною ділянкою площею 0,25 га, кадастровий номер :03:004:0094. ОСОБА_3 та її сестра ОСОБА_2 є суміжними землекористувачами позивачки. Їм на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом у рівних частках належить домоволодіння, яке знаходиться на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 . Вони у порядку, визначеному нормами законодавства, звернулися до Шульгівської сільської ради із заявами про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за вказаною адресою. Оскільки батькові відповідачів ОСОБА_5 передавалась у приватну власність земельні ділянки площею 0,25 га та 0,60 за адресою: АДРЕСА_1 , він користувався цими ділянками, після його смерті ними користувалась дружина ОСОБА_8 , а відповідачі прийняли спадщину після смерті матері, отримали свідоцтва про право на спадщину за законом, то рішеннями Шульгівської сільської ради від 18 грудня 2018 року № 658-32/VII та № 659-32/VII їх заяви обґрунтовано задоволено;

твердження ОСОБА_1 про те, що вона має право на приватизацію земельної ділянки площею 0,6 га за адресою: АДРЕСА_1

є помилковим.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 07 листопада 2022 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу із суду першої інстанції.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції

в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги містять підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України. Зазначено, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 05 червня 2018 року у справі

№ 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня

2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі

№ 487/10132/14-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц. Крім того, вказано, що судове рішення ухвалено з порушенням пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку

з господарськими будівлями та спорудами (домоволодіння) за адресою:

АДРЕСА_1 ,

на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 06 лютого 2016 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори

Бурдік С. С. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-164.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 06 лютого 2016 року вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,2500 га, кадастровий номер :03:004:0094.

Згідно з архівним витягом з рішення № 46/1 засідання виконавчого комітету Шульгівської сільської Ради народних депутатів від 19 червня 1997 року «Про розгляд заяв громадян по земельних питаннях» ОСОБА_4 наділено земельну ділянку площею 0,44 га на АДРЕСА_1 .

Відповідно до акта приймання-передачі межових знаків на зберігання від 12 листопада 2015 року межі земельної ділянки площею 0,25 га на АДРЕСА_1 , виділеної ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, не закріплювалися в натурі межовими знаками, межові знаки не встановлювалися. Власники / користувачі земельної ділянки претензій щодо меж та конфігурації земельної ділянки не мали.

Суміжними землекористувачами за адресою: АДРЕСА_2

є ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які володіють житловим будинком на неприватизованій земельній ділянці за вказаною адресою по частки,

на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 20 листопада 2018 року після смерті ОСОБА_8 , яка прийняла спадщину після смерті чоловіка, ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . Це підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом.

Згідно з архівним витягом рішенням виконавчого комітету Шульгівської сільської Ради народних депутатів від 12 вересня 1994 року № 27 про передання у приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,25 га та 0, 60 га на

АДРЕСА_2 .

18 грудня 2018 року за зверненнями ОСОБА_2 і ОСОБА_3 . Шульгівська сільська рада прийняла рішення № 658-32/VIІ про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки ОСОБА_2 та № 659-32/VIІ про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Надаючи дозвіл на розроблення технічної документації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , орган місцевого самоврядування виходив з того, що батькові відповідачів ОСОБА_6 передавались земельні ділянки площею 0,25 та 0,60 га за адресою: АДРЕСА_2 , він користувався вказаними ділянками, а після його смерті ними користувалась його дружина ОСОБА_8

14 червня 2019 року рішенням комісії з вирішення земельних спорів Шульгівської сільської ради, оформленим протоколом № 5, визначено, що відмова

ОСОБА_1 підписати технічну документацію із землеустрою

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є безпідставною, оскільки чоловік позивачки ОСОБА_9 відмовився підписувати акт приймання межових знаків із відповідачами, пославшись на те, що він не є власником будинку.

ОСОБА_1 відмовилась ознайомитись з оригіналом технічної документації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і підписувати акти приймання межових знаків, пославшись на те, що земельна ділянка відповідачів не повинна бути розташована впритул до її земельної ділянки.

Під час засідання за участю сторін було співставлено плани меж земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 та зроблено висновок, що місцеположення кутів поворотів зовнішніх меж земельних ділянок співпадають, а розміри спільної межі відповідають в обох технічних документах. Комісія вирішила рекомендувати ОСОБА_2 і ОСОБА_3 вирішити конфлікт мирним шляхом відповідно до статей 103-109 ЗК України та звернутись до відповідного ліцензіата і встановити межові знаки в натурі.

Рішенням Шульгівської сільської ради від 27 червня 2019 року № 773 затверджено рішення комісії з вирішення земельних спорів сільської ради від 14 червня 2019 року «Про розгляд звернення ОСОБА_2 щодо відмови ОСОБА_1 у підписанні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, розташованої по

АДРЕСА_2 ».

Позиція Верховного Суду

У пункті 5 частини першої статті 396 ЦПК України зазначено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений

у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 373/1281/16-ц (провадження № 14-128цс18) зазначено, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі

№ 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) конкретизовано вищевказаний висновок та зазначено, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами, насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають

у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним

і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, однаковими.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі

№ 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зроблено висновок, що під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається

з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

У справі № 826/4406/16 ОСОБА_4 звернувся з позовом до Кабінету Міністрів України, в якому просив визнати незаконним та нечинним пункт 1 частини 9 постанови Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1000 в частині, що включає слова «і видаються громадянам за наявності дозволу на їх придбання», визнати незаконним та нечинним пункт 2 частини 12 постанови Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1000 в частині, що включає слова: «зброя, газові пістолети, револьвери, пристрої вітчизняного виробництва, споряджені гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, продаються на підставі дозволів на їх придбання».

У справі № 925/642/19 Родниківська сільська рада звернулася до суду з позовом до Уманської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Уманської міської ради від 08 квітня 2014 року № 5.16-52/6. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що земельна ділянка площею 5,7708 га, кадастровий номер :02:007:0032, знаходиться в адміністративних межах Родниківської сільської ради та належить до комунальної власності територіальної громади села Родниківка, проте спірним рішенням відповідач незаконно передав земельну ділянку в оренду третій особі.

У справі № 338/180/17 ТОВ «Фуд Трейдінг Компані» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просило стягнути з відповідача 104 699,00 грн, з яких: 100 000,00 грн - безпідставно одержані кошти, 750,00 грн - три проценти річних і 3 949,001 грн - інфляційні втрати.

У справі № 905/1926/16 ПАТ «Донбасенерго» звернулося до суду з позовом

(з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 21 липня 2016 року) до ПрАТ «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля» про його зобов`язання виконати умови укладеного з ПАТ «Донбасенерго» договору від 20 липня 2015 року

№ АУП-20-07/0003, а саме: прийняти виконання зобов`язань ПАТ «Донбасенерго» за договором № АУП-20-07/0003 від 20 липня 2015 року шляхом надання ПАТ «Донбасенерго» актів приймання-передачі електроенергії. Позов мотивований тим, що ПрАТ «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля» своєчасно не підготувало, не підписало та не передало ПАТ «Донбасенерго» акти приймання-передачі електричної енергії за період з травня 2015 року до квітня 2016 року, чим порушило права та охоронювані законом інтереси ПАТ «Донбасенерго» як виробника за договором. Зазначена бездіяльність ПрАТ «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля» створює перешкоди

у здійсненні ПАТ «Донбасенерго» бухгалтерського обліку господарських операцій з продажу електроенергії, розрахунків податкових зобов`язань

ПАТ «Донбасенерго» перед бюджетом, порушує його майнові інтереси, а тому заявлені позовні вимоги є ефективним способом захисту порушеного права.

У справі № 569/17272/15-ц ОСОБА_3 і ТОВ «ТРК «Рівне 1» звернулися до суду

з позовом доПП «ТРК «Сфера-ТВ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_4, про зобов`язання вчинити дії та стягнення компенсації. На обґрунтування позовних вимог зазначали, що у 2006 році творчою працею художника-постановника ТОВ «ТРК «Рівне 1» ОСОБА_3, у рамках виконання службового доручення від 05 травня

2006 року, було створено службовий твір образотворчого мистецтва «ІНФОРМАЦІЯ_1». Відповідно до договору про розподіл майнових прав на службові твори від 26 грудня 2005 року, укладеного між ТОВ «ТРК «Рівне 1» та працівником ОСОБА_3, всі виключні майнові права на вказаний твір належать ТОВ «ТРК «Рівне 1». У 2013 році позивачам стало відомо, що ПП «ТРК «Сфера-ТВ» використало їхній твір без дозволу, шляхом розміщення примірника твору

в мережі Інтернет на сайті sfera-tv.com.ua у шести окремих (самостійних) випусках програми ПП «ТРК «Сфера-ТВ» під однойменною назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1». На підставі викладеного, а також посилаючись

на преюдиційність зазначених обставин, які, на думку позивачів, встановлені судовими рішеннями у справі № 918/1037/14 та не можуть знову оспорюватися

в іншому процесі, позивачі просили зобов`язати ПП «ТРК «Сфера-ТВ» здійснити публікацію про порушення авторських прав ОСОБА_3 і ТОВ «ТРК «Рівне 1» на твір «Позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» на офіційному сайті відповідача: http://sfera-tv.com.ua та стягнути з ПП «ТРК «Сфера-ТВ» на користь ТОВ «ТРК «Рівне 1» суму компенсації за використання твору у шести програмах «ІНФОРМАЦІЯ_1» в загальному розмірі 60 мінімальних заробітних плат, що становить 82 680,00 грн.

У справі № 487/10132/14-ц Миколаївський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Миколаївської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3,

в якому просив: визнати незаконними та скасувати рішення Миколаївської міської ради від 04 вересня 2009 року № 36/61 у частині надання ОСОБА_1

у власність земельної ділянки площею 834 кв. м за АДРЕСА_1; визнати недійсним договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки від 13 квітня 2011 року, укладений ОСОБА_1 з ОСОБА_2; визнати недійсним договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки від 12 жовтня 2012 року, укладений ОСОБА_2

з ОСОБА_3; скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку, внесений 08 листопада 2013 року о 10 год 28 хв. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; повернути спірну земельну ділянку до комунальної власності. Позов мотивований тим, що відведення спірної земельної ділянки ОСОБА_1 у приватну власність для будівництва

й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд суперечить вимогам земельного та містобудівного законодавства, оскільки місце її розташування не відповідає містобудівній документації, земельна ділянка розташована у межах прибережної захисної смуги (біля урізу води). 13 квітня 2011 року ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, яку 12 жовтня 2012 року ОСОБА_2 продав ОСОБА_3. Оскільки право власності на спірну земельну ділянку ОСОБА_1 набула з порушенням встановленого законом порядку, відчуження такої ділянки на підставі наступних правочинів також є незаконним, а тому договори купівлі-продажу слід визнати недійсними.

У справі № 145/2047/16-ц ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до СФГ «Терра» про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними. Позов мотивований тим, що відповідно до державних актів на право власності на земельні ділянки від 19 березня 2008 року ОСОБА_1 є власником двох земельних ділянок площею 5,2240 га та 5,0764 га, що розташовані на території Рахнополівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області.Посилаючись на те, що зазначені земельні ділянки перебували в тимчасовому користуванні СФГ «Терра», ОСОБА_1 звернувся до нього з клопотанням про їх повернення, однак отримав відмову з тих підстав, що між ним і СФГ «Терра» було укладено договори оренди земельних ділянок.На його вимогу про ознайомлення із зазначеними документами йому було пред`явлено два договори оренди земельних ділянок від 30 вересня 2009 року. Строк оренди земельних ділянок відповідно до вказаних договорів становив 15 років. Позивач стверджував, що жодних договорів оренди він не укладав і не підписував, волевиявлення та наміру на їх укладення він не мав, а підписи в зазначених договорах та актах приймання-передачі земельних ділянок вчинені іншою особою. З огляду на це між ним і СФГ «Терра» жодних зобов`язань не виникло. Відсутність його підпису в договорах оренди свідчить про відсутність його волевиявлення, спрямованого на виникнення цивільних прав та обов`язків.

У зв`язку із цим ОСОБА_1 просив визнати недійсними договори оренди земельних ділянок площею 5,2240 га та 5,0764 га, що розташовані на території Рахнополівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, від

30 вересня 2009 року.

У справі, що переглядається, спір існує між позивачкою, яка набула право користування земельною ділянкою площею 0,25 га, кадастровий номер :03:004:0094, на якій розташований житловий будинок, придбаний за договором купівлі-продажу, та суміжними землекористувачами (відповідачами), яківолодіють житловим будинком по частки, на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом. Сторони у справі претендували на отримання у власність однієї і тієї ж земельної ділянки площею 0,60 га та звернулись із відповідними заявами до сільської ради. Рішеннями Шульгівської сільської ради відповідачам надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, а позивачці у наданні такого дозволу відмовлено. Надаючи дозвіл на розроблення технічної документації ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , орган місцевого самоврядування виходив

з того, що батькові відповідачів ОСОБА_6 передавались земельні ділянки площею 0,25 та 0,60 га за адресою: АДРЕСА_2 , він користувався вказаними ділянками, а після його смерті ними користувалась його дружина ОСОБА_8 . Відповідачі є спадкоємцями ОСОБА_8 , які прийняли спадщину.

Таким чином, спірні правовідносини у справах № 826/4406/16, № 925/642/19,

№ 338/180/17, № 905/1926/16, № 569/17272/15-ц, № 487/10132/14-ц,

№ 145/2047/16-ц, на висновки Верховного Суду у яких як на підставу касаційного оскарження посилається ОСОБА_1 , та у справі, що переглядається, за предметом, підставами позову, фактичними обставинами справи та матеріально-правовим регулюванням спірних відносин не є подібними.

Посилання ОСОБА_1 у касаційній скарзі на пункт 1 частини третьої статті

411 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження є неспроможним, оскільки така підстава може застосовуватись за умови висновку про обґрунтованість заявлених підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України. Проте обґрунтованості такої підстави (пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України) суд не встановив.

Колегія суддів наголошує, що коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (частина перша статті

400 ЦПК України): підстави відкриття касаційного провадження зазначаються

в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України), в окремих випадках непідтвердження підстав касаційного оскарження може мати наслідком закриття касаційного провадження (пункти 4, 5 частини першої статті 396 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, а й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04,

§ 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З урахуванням того, що після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України Верховний Суд встановив, що висновки щодо застосування норми права, які викладені у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16, від 02 лютого 2021 року

у справі № 925/642/19, від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від

11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі

№ 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц та на які посилається ОСОБА_1 у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, що не є подібними до правовідносин у справі, яка переглядається, колегія суддів дійшла висновку про закриття касаційного провадження у цій справі на підставі пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України.

Керуючись статтями 260, 389, 396, 400 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження у справі № 187/1169/20 за позовом ОСОБА_1 до Петриківської селищної ради Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання неправомірними та скасування рішень суб`єкта владних повноважень, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 вересня 2022 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

І. О. Дундар