Справа №751/2098/23
Провадження №2/751/737/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Яременко І. В.

при секретарі Шевченко А.О.

за участю представника позивача адвоката Бороди А.В.,

представника відповідачів адвоката Скуміна М.Г.,

розглянувши у загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договорів дарування нерухомого майна недійсними,

ВСТАНОВИВ:

20.03.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якому просить визнати недійсним договір дарування 11/20 частин житлового будинку у АДРЕСА_1 , посвідчений 06.07.2016 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Гезою І.А., зареєстрований в реєстрі за № 372, укладений між відповідачами; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:037:5069, посвідченим 06.07.2016 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Гезою І.А., зареєстрованим в реєстрі за № 373, укладеного між відповідачами.

Позовні вимоги мотивує тим, що 06.06.2007 між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_3 , укладено кредитний договір №06/2314/к-07, згідно якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 50000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення до 05.06.2017. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_4 та банком укладено договір поруки №06//2314/дп-07. ОСОБА_5 , уклавши в 2007 році Кредитний договір добросовісно його виконував. В кінці 2014 році свідомо не виконуючи свої зобов`язання, покинув межі України, що призвело до стягнення в 2015 році з нього та його дружини заборгованості (рішення набрало законної сили і на сьогоднішній день виконується). 20.01.2016 Центральним відділом ДВС винесено Постанови про відкриття виконавчого провадження, 16.02.2016 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. З метою уникнення відповідальності, 06.07.2016 ОСОБА_5 відчужує своє майно за оспорюваними договорами дарування своїй неповнолітній донці - ОСОБА_2 . При цьому документи подані приватному виконавцю містять спірні відомості про місце проживання, але очевидно підтверджують місце реєстрації, за яким і здійснювалось листування. Крім того, оспорювані договори дарування укладалися без присутності жодної із сторін, і сам ОСОБА_5 і його дружина ОСОБА_4 і їх неповнолітня дочка ОСОБА_2 , а через своїх представників по довіреностям. Враховуючи, що ОСОБА_2 сама фактично не приймала спадщину, а приймала її повірена особа - ОСОБА_4 , що підтверджується Довіреністю від 04.04.2016р.; враховуючи, що ОСОБА_2 не вчиняла жодних дій по подальшому обслуговуванню даного майна (сплати комунальних послуг, ремонт, обслуговування) оспорювані договори дарування не спрямовані на реальне настання правових наслідків, оскільки ОСОБА_2 так фактично і не отримувала майно в дарунок. Сторонами фактично не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину. Крім того, ОСОБА_2 на момент дарування являлась неповнолітньою особою, що фактично позбавляє її права розпоряджатися даним майном без згоди законних представників, які являються солідарними боржниками - ОСОБА_6 (батько) та ОСОБА_4 (мати) за рішенням суду від 29.09.2015 про стягнення заборгованості. Все вище викладене очевидно свідчить про фіктивність укладення договорів, оскільки майно відчужене близькому родичу (неповнолітній дочці) з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів (рішення суду від 29 вересня 2015 року), що і було здійснено на його користь, враховуючи, що дарувальник фактично не володіє та не користується цим майном (неповнолітня особа, яка постійно проживає за межами України).

Ухвалою судді від 04.042.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

28.04.2023 представник відповідачів адвокат Скумін М.Г. подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що судами всіх інстанцій у справі № 751/968/18 встановлено, що ОСОБА_3 законно подарував 11/20 частин житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією ж адресою, своїй неповнолітній дочці ОСОБА_2 , тобто договори дарування є дійсними. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (а.с. 63-64)

Ухвалою суду від 11.05.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Представник відповідачів у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, матеріали цивільних справ № 751/6697/15 та 751/968/18, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 29.09.2015 Новозаводським районним судом м. Чернігова винесено заочне рішення, яким задоволено вимоги ПАТ «Універсал Банк». Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за кредитним договором №06/2314/к-07 від 06.06.2007 в сумі 15 962,98 доларів США, а також 3 436,14 грн судових витрат, по 1718,07 грн з кожного.

На підставі даного рішення 09.11.2015 видано виконавчі документи №2/751/1307/15.

20.01.2016 державним виконавцем Центрального ВДВС Чернігівського МУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 49865431 з примусового виконання виконавчого листа № 2/751/1307/15 (а.с. 31).

16.02.2016 державним виконавцем Центрального ВДВС Чернігівського МУЮ винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все рухоме майно та 11/20 частину будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку 1302 кв.м, що належить боржнику ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 із забороною здійснювати відчуження будь-якого майна, що йому належить (а.с.32).

За договором дарування частини житлового будинку, посвідченим 06.07.2016 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Гезою І.А., зареєстрованим в реєстрі за № 372, ОСОБА_3 , від імені якого діяв ОСОБА_7 , подарував свої неповнолітній дочці ОСОБА_2 належні йому 11/20 частин житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.37-39).

Згідно п. 2.1 Договору, сторони домовились, що під передачею частини будинку за цим договором вважати передачу Дарувальником Обдаровуваній першого примірника договору дарування.

Згідно п. 3.12 Договору, сторони підтверджують, що цей договір відповідає нашим дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається у відповідності зі справжньою їх волею, без будь-якого застосування фізичного та психічного тиску та на вигідних для них умовах і не є результатом впливу тяжких обставин. Договір укладається ними без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення. Вони однаково розуміють значення, умови договору, його природу та правові наслідки, бажають настання саме тих правових наслідків, що створюються даним договором, а також свідчать, що договором визначені всі істотні умови, про що свідчать їх особисті підписи на договорі.

За договором дарування земельної ділянки, посвідченим 06.07.2016 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Гезою І.А., зареєстрованим в реєстрі за № 373, ОСОБА_3 , від імені якого діяв ОСОБА_7 , подарував свої неповнолітній дочці ОСОБА_2 належну йому земельну ділянку АДРЕСА_1 , та має площу 0,0636 гектара. Кадастровий номер земельної ділянки :01:037:5069). Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.40-42)

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10.04.2019 у задоволенні ОСОБА_8 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Геза І.А., Центральний відділ державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області про визнання договорів дарування недійсними відмовлено.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 18.09.2019 рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10.04.2019 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.06.2021, рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10.04.2019 та постанову Чернігівського апеляційного суду від 18.09.2019 залишено без змін.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08.06.2022, позовні вимоги ОСОБА_2 до Центрального ВДВС у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), ДП «СЕТАМ», ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_8 про визнання електронних торгів недійсними задоволено. Визнано недійсними електронні торги, оформлені протоколом електронних торгів № 360357 від 01.10.2018 з реалізації 11/20 частин житлового будинку, загальною площею 107,5 кв.м та земельної ділянки площею 0,0636 га, кадастровий номер :01:037:5069, за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано недійсним та скасовано протокол електронних торгів № 360357 від 01.10.2018 з реалізації 11/20 частин житлового будинку, загальною площею 107,5 кв.м та земельної ділянки площею 0,0636 га, кадастровий номер :01:037:5069, за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано недійсним та скасовано акт про проведені електронні торги від 18.10.2018.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 26.10.2022 рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08.06.2022 залишено без змін.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За змістом ч.5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 234 ЦК України передбачає, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому, необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, у фіктивних правочинах внутрішня волі сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно та ознака фіктивності повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо ж одна сторона діяла лише «про людське око», а інша намагалася досягти правового результату, то такий правочин не визнається фіктивним.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди ) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Обґрунтовуючи позов, позивач посилається на те, що договори дарування від 06.07.2016 укладено з метою уникнення цивільно-правової відповідальності за кредитним договором № 06/2314/к-07 від 06.06.2007. Спірні договори дарування є фіктивними, укладеним без наміру настання правових наслідків, що обумовлені ним, між родичами.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частини першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.234 ЦК України фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Відповідно до змісту вказаної статті фіктивним є правочин, що вчиняється без наміру створити юридичні наслідки, які складають зміст цього правочину. Ознака укладення правочину без наміру створити юридичні наслідки може бути притаманна діям однієї або обох сторін правочину. Однак фіктивним можна визнати правочин тільки за умови, що обидві сторони діяли без наміру створити цивільно-правові наслідки.

За умовами ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, що передбачено статтею 204 ЦК України.

Судом враховується правова позиція викладена Верховним Судом України у цивільній справі №6-1873цс16 від 19.10.2016, згідно якої для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

Слід зазначити, що саме позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача.

Водночас позивачем у судовому засіданні не доведено належними, допустимими та достатніми доказами той факт, що договори дарування від 06.07.2016 за реєстровими №№ 372, 373 є фіктивними та підлягають визнанню недійсними. ОСОБА_3 реалізував своє право як власник майна на його відчуження, подарувавши його ОСОБА_2 .

Крім того, посилання позивача на те, що судами не досліджувались обставини та матеріали справи № 751/6697/15 про те, що ОСОБА_3 ігнорував повідомлення банку про існування невиконаних зобов`язань, їх не отримував; договори дарування очевидно свідчать про фіктивність укладених договорів з метою приховати майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення, спростовані постановою Верховного суду від 16.06.2021 у справі № 751/968/18 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання договорів дарування недійсними.

Положеннями ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням наведеного та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову з наведених вище мотивів.

На підставі викладеного, ст.ст. 3, 13, 15, 16, 202, 203, 204, 215, 234, 717 ЦК України, та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-82, 89, 95, 258, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договорів дарування нерухомого майна недійсними, - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, протягом того ж строку з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 05.10.2023.

Головуючий - суддя І. В. Яременко