ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

11 жовтня 2023 року

м. Харків

Справа № 646/3366/23

Провадження № 22-ц/818/1780/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання : Носової К.В.,

Учасники справи:

скаржник: ОСОБА_1 ,

особа, дії якої оскаржуються: державний виконавець Нововодолазського районного ВДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Нововодолазського районного ВДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання бездіяльності виконавчої служби та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 липня 2023 року, постановлену суддею Клімовою С.В., -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії державного виконавця Нововодолазського районного ВДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання бездіяльності виконавчої служби та зобов`язання вчинити певні дії.

В обгрунтування скарги зазначає, що після звернення до нотаріуса з метою відчуження майна, з`ясувала про наявність арешту на зазначене майно, на підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23 липня 2004 року серія АА № 051264, накладеного в рамках виконання рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова було стягнуто з неї грошові кошти в розмірі 10 835,87грн. Після звернення до державного виконавця про зняття арешту, йому було відмовлено у зв`язку з тим, що в базі даних АСВП відкритих виконавчих проваджень стосовно заявника не обліковується.

Просить суд:

визнати бездіяльність Нововодолазського районного ВДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), щодо відмови у скасуванні постанови про накладення арешту на майно ОСОБА_1 на підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23 липня 2004 року серія АА № 051264 противоправною;

зобов`язати Нововодолазський районний ВДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) скасувати арешт майна ОСОБА_1 , накладений підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23 липня 2004 року серія АА №051264 за причини відсутності виконавчого провадження.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 липня 2023 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , просить суд ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про задоволення її скарги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги, що відкрите виконавче провадження відносної неї в реєстрі боржників відсутнє, при цьому арешт на майно накладений в рамках неіснуючого виконавчого провадження. Натомість виконавча служба не в змозі з цим нічого вдіяти та скасувати арешт майна.

У заперечення на апеляційну скаргу Нововодолазський районний ВДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) просить в задоволенні апеляційної скарги в частині визнання бездіяльності ВДВС відмовити, а в частині скасування арешту майна покладається на розсуд суду, посилаючись на те, що на виконанні у відділі не значиться виконавчий документ №2-67/11 від 05 квітня 2004 року виданий Червонозаводським районним судом м. Харкова. Надати більш детальну інформацію не вбачається можливим, оскільки архів знищено.

Звертає увагу суду на те, що оскільки виконавчі провадження стосовно ОСОБА_1 у відділі відсутні, то сплата боргу на депозитний рахунок відділу унеможливлює зняття арешту з майна згідно Закону України «Про виконавче провадження». Відтак відсутні законні підстави для зняття арешту з майна ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні скарги суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відкритих виконавчих проваджень, стосовно заявника в базі даних АСВП не обліковується, державний виконавець позбавлений можливості вчиняти відповідні виконавчі дії, в тому числі скасовувати накладений арешт на майно боржника.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.ст.1, 2 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання.

Згідно ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч.1 ст.448 ЦПК України).

Отже, право на звернення зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за правилами цивільного судочинства пов`язане з наявністю судового рішення, ухваленого згідно з ЦПК України, та його примусовим виконанням відповідним органом, а також у випадку якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що державним виконавцем ВДВС Нововодолазського районного управління юстиції, при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-67/11 виданого 05.04.2004 р. Червонозаводським районним судом м. Харкова про стягнення із гр. ОСОБА_1 на користь гр. ОСОБА_3 коштів на загальну суму 10 635,87грн., накладено арешт на все майно, яке належить ОСОБА_1 , що підтверджується копією постанови від 23 липня 2004 року серія АА № 051264.

У скарзі, як на підставу своїх вимог ОСОБА_1 зазначає, що бездіяльність державного виконавця щодо відмови у скасуванні постанови про накладення арешту на майно протиправною, оскільки належне їй майно вже тривалий час перебуває під арештом та вона не в змозі ним розпорядитися.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ (далі Закон №1404-VІІІ) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно положень частини 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 7 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла нас винесення постанови про накладення арешту 03 квітня 2023 року) виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла нас винесення постанови про накладення арешту 03 квітня 2023 року) передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до положень частини 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Положенням статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Як вбачається з інформаційного листа від 07 червня 2023 року за №7214, Нововодолазського районного ВДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) станом на 06 червня 2023 року на виконання до відділу не надходив виконавчий лист №2-67/11 від 05 квітня 2004 року, видания Червонозаводським районним судом м. Харкова про стягнення коштів на користь ОСОБА_3 у розмірі 10 835,87грн.

Згідно даних, що містяться в Автоматизованій системі виконавчих проваджень (АСВП), станом на 06 червня 2023 року на виконанні у відділі не перебувають виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 .

Відповідно до листа Міністерства юстиції України на запит від 19 червня 2023 року №19/06 повідомлено, що згідно з даними автоматизованої системи виконавчого провадження, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2004 року №2-67/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 коштів в сумі 10 835,87грн. зареєстрованим не значиться.

На даний час надати будь-яку інформацію щодо підстав накладення арешту на майно ОСОБА_1 в 2004 році не виявляється можливим, оскільки матеріали виконавчих проваджень та журнали вхідної кореспонденції за 2004 рік знищено у встановленому законом порядку.

Також повідомлено, що відомості про ОСОБА_1 у Єдиному реєстрі боржників відсутні.

Разом з тим, згідно з даними Системи, на виконання у Нововодолазькому ВДВС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Основ`янсько-Слобідському ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Холодногірсько-Новобаварського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебували виконавчі провадження №№66751636, 30318672, 17704716, 53960871, 59694146, 54663693, 54665101, 55747965, за якими боржником є ОСОБА_1 . Оскільки до запиту не було додано витяг до договору в якому зазначені повноваження представника, надати інформацію щодо вказаних виконавчих проваджень не вбачається можливим.

У запереченнях на скаргу в.о. начальника Нововодолазького ВДВС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції поміж вищевказаного зазначає, що згідно ксерокопії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, що надана ОСОБА_1 до своєї заяви, дана постанова була винесена на фірмовому бланку.

Натомість, оскільки будь-які виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 у відділі відсутні, то сплата боргу на депозитний рахунок відділу унеможливлює зняття арешту з майна згідно Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, а тому відсутні законні підстави для зняття арешту з майна ОСОБА_1 .

Таким чином, з викладеного вбачається, що відсутність даних про відкрите виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2004 року №2-67/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 коштів в сумі 10 835,87грн., відомостей про ОСОБА_1 у Єдиному реєстрі боржників не є підставою для відмови у скасуванні постанови про накладення арешту на майно ОСОБА_1 , оскільки при наявності даних про виконання боржником виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням такий арешт може бути скасований, оскільки підстави для збереження його чинності відсутні.

Зазначений висновок узгоджується з постановою Верховного Суду від 13 липня 2022 року по справі №2/0301/806/11.

У зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні скарги в цій частині саме з цих підстав.

Підстави для повернення виконавчого документа стягувачу передбачені ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом ч.3, ч.5 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Отже, не всі підстави для повернення виконавчого документа мають наслідком зняття арешту з майна боржника.

Якщо виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі п.п.2, 4-10 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконане боржником, а тому арешт з майна боржника не знімається.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеної у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №425/1341/17.

Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, чи було виконавче провадження закінчено, чи було виконавчий документ повернуто та з яких підстав. Крім того, матеріали справи не місять доказів виконання божником рішення суду, за яким було видано вказаний виконавчий лист, з метою виконання якого накладений арешт на майно. Дані обставини також не заперечується самим боржником, а отже стягувач в будь-який час має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконане боржником.

Згідно п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 липня 2023 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні скарги, мотивувальну частину ухвали викласти в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 жовтня 2023 року.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова