ПОСТАНОВА

Іменем України

04 жовтня 2023 року м. Кропивницький

справа № 392/1572/21

провадження № 22-ц/4809/855/23

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Чельник О. І.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Мар`янівська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2023 року у складі головуючого судді Бадердінової А. В.

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

27.10.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.26-27 т.1), просиввизнати право на земельну частку (пай), площею 5,92 га, в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Мар`янівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області із землі, що перебувала у колективній власності КСП «Побєда», визнати протиправною бездіяльність Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області щодо не розгляду на засіданні ради заяви ОСОБА_1 від 20.05.2021 і більше одного місяця, зобов`язати Мар`янівську сільську раду Новоукраїнського району Кіровоградської області на найближчій сесії розглянути заяву від 21.05.2021 ОСОБА_1 для подальшої розробки проекту землеустрою.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 01.07.1979 по 14.06.1999 ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з КСП «Побєда», розташованого на території Оникіївської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області. При проведенні розпаювання землі в господарстві та отриманні державного акту на право колективної власності на землю, позивач був членом КСП «Побєда», проте сертифікат на право на земельну частку (пай) він не отримав. Його не було включено до списків осіб, які мають право на земельну частку (пай), посадові особи КСП «Побєда» цю прикру помилку не виправили, на даний час господарство ліквідовано, тому просив суд визнати за ним право на земельну частку (пай) , площею 5,92 га, в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості), розташовану на території Оникіївської ради Маловисківського району Кіровоградської області із землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Побєда».

Відповідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №716-р, Оникіївська сільська рада увійшла до складу Мар`янівської сільської ради.

20 травня 2021 року звернувся до Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області із заявою про виділення йому в натурі земельної частки (пай) та прийняття рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Відповідач не розглянув вказану заяву на сесії, обмежився листом, в якому зазначив, що відповідно до ст.20 ЗУ «Про звернення громадян» заяви розглядаються у термін, не більше одного місяця від дня їх надходження. Протягом 6 місяців вказана заява не розглянута. Тому змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 01.02.2023 провадження у справі закрито в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області щодо не розгляду на засіданні ради заяви ОСОБА_1 та зобов`язання розглянути заяву на найближчій сесії (а.с.182-185 т.1).

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2023 року відмовлено у задоволені позову.

Суд першої інстанції вважав встановленим, щона час одержавння КСП «Побєда» державного акта на право колективної власності на землю 17 лютого 1995 року ОСОБА_2 не був виключений в установленому законом порядку із членів КСП, то відповідно мав право на внесення до списку осіб на розпаювання землі, однак не був включений до такого списку з невідомих причин (що також вбачається з відповіді ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Кропивницька філія).

Суд зазначив, що додана позивачем до позову копія списку не містить реквізитів державного акту, додатком якого він є, не зазначено номер та дату його складання, не завірений належним чином.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позивач звернувся до суду з позовом поза межами позовної давності, поважних причин для поновлення якої не встановлено.

Право ОСОБА_1 на земельну частку (пай) з урахуванням наявних у справі доказів у матеріалах справи є порушеним. Право на позов у позивача виникло з 17 лютого 1995 року, тобто після видачі КСП «Побєда» державного акта на землю. Звернувшись до суду у жовтні 2021 року (за минуванням понад 25 років), позивач пропустив встановлений законодавством строк звернення до суду з цим позовом, оскільки про порушення своїх прав дізнався, або повинен був дізнатися, коли почалося розпаювання земель колишніх колгоспників.

Оскільки право на позов у ОСОБА_1 виникло ще у 1995 році, то трирічний строк позовної давності, встановлений статтею 71 ЦК УРСР 1963 року, сплинув до набрання чинності ЦК України 2003 року, тому наявні підстави для застосування наслідків його спливу, без подання відповідної заяви сторонами спору.

Суд також вказував, що ОСОБА_1 як член КСП мав дізнатись про порушення свого права на земельну частку (пай) з часу видачі КСП (1995 рік) державного акту на право колективної власності на землю. Однак, у передбачений законом строк не звернувся до суду з вказаними вимогами, що є підставою для відмови у задоволенні її позову. Звертаючись до суду, ОСОБА_1 не навів обґрунтування для визнання поважними причин пропуску строку позовної давності для звернення до суду із позовом, такої заяви ним та представником не подавалося.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Відповідно до наданих документів: трудової книжки, де вказано і доведено, що ОСОБА_1 є членом КСП «Побєда» і на момент розпаювання був членом КСП «Побєда» і пропрацював там більш 20 років. Надано списки членів КСП «Побєда», номер позивача 193. Перший список був на 718 членів КСП «Побєда». Про те, що цей список було скріплено печаткою і підписами голови Онікєєвської сільради і підписом голови КСП «Побєда» Вишневським, про що було зазначено у відповіді прокуратури Кіровоградської області листом від 09.11.09 за №07/1-3026. Прокуратурою було зазначено, що оригінал протоколу від 11.02.94 зберігається в архівному відділі Маловиськівської районної державної адміністрації.

При направленні листа Начальнику обласного управління земельних ресурсів ОСОБА_3 , начальник Маловиськівського відділу М. М. Гайдаренко чітко зазначив на незаконність дій правління КСП «Побєда».

Далі начальник відділу земельних ресурсів М. М., Гайдаренко листом від 24 липня 2000 року на ім`я голови райдержадміністрації та прокурору района ОСОБА_4 , і список колгоспників в кількості 688 чоловік (плюс 30 пропущених всього 718 колгоспників) дав чітке пояснення де, коли і як були виготовлені сертифікати, і хто їх отримав. При цьому голова КСП «Побєда» вирішив, що людям, які зверталися до суду на отримання відшкодування за затримку заробітної плати більше, ніж на рік, та за багатьма іншими питаннями, не надавати сертифікати на руки. Це підтверджено обліково-статистичною карткою на цивільну справу 2- 2.63.2000, отриманою від Маловиськівського районного суду. Правління КСП «Побєда» вирішив через суд визнати попередні списки членів КСП «Побєда» 1994 року визнати недійсними.

До Маловиськівського суду колишнім правлінням КСП «Побєда» був поданий позов про визнання недійсними списків 1994 року. Судом розглянуто позовну заяву правління КСП «Побєда» і відмовлено. Тобто списки 1994 року надані нами залишились дійсними. Це також підтверджено у відповіді Кіровоградського обласного управління земельних ресурсів, підписаного начальником управління І. В. Владовим.

Посилання суду про відсутність в списках позивача (яких списках відповідачем списки не були представлені) та про позовну давність вважає некоректними.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Мар`янівська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області свого представника в судове засідання не направила, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника позивача - ОСОБА_5 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Згідно копії Державного акту на право колективної власності на землю КСП «Победа» передано у колективну власність земельну ділянку розміром 4392,3 гектарів землі в межах згідно з планом, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення третьої сесії Маловисківської районноїради від 23 грудня 1994 року №34. Вказаний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №15 17 лютого1995 року (а.с.3-4,59-60 т.1).

На державному акті на право колективної власності на землю наявна відмітка про отримання першого примірника акту головою КСП "Побєда" Вишневським А. М. 19.08.1998.

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 прийнятий 01.06.1979 в члени колгоспу "Побєда" Маловисківського району Кіровоградської області, працював помічником комбайнера, з 27.10.1979 по 22.02.1982 служба в армії, 01.03.1982 працевлаштований на посаді тракторист в тр.бр. №3, 14.06.1999 звільнений з членів колгоспу за порушення трудової дисципліни (а.с.5-6 т.1).

Згідно листа Новоукраїнської районної державної адміністрацією Кіровоградської області від 18.08.2021 списки громадян на право отримання земельного паю не передавалися у розпорядження Новоукраїнської районної державної адміністрації (а.с.36 т.1).

Відповідно до інформації, наданої Державним архівом Кіровоградської області список громадян-членів КСП «Побєда», яким надавалось право на отримання земельного паю, відсутній (а.с.44 т.1). Сертифікати та списки реєстрації видачі сертифікатів до архіву на зберігання не надходили, тому надати сертифікат на ім`я ОСОБА_1 немає можливості.

Згідно наданої ДП «Черкаський НДПІЗ» інформації, ОСОБА_1 не внесений до списку громадян-членів колишнього КСП «Побєда», наведеного в «Технічному звіті по передачі земельних часток (паїв) в натурі та складанні державних актів на право власності на землю членам колишнього колгоспу», яким передається земельна частка (пай) (а.с.61 т.1).

До позову ОСОБА_1 додано копію списку громадян членів КСП «Победа», серед яких під номером 193 зазначено ОСОБА_1 , який не містить дати та номеру, не містить реквізитів державного акту, та не засвідчений відповідно до вимог закону, особою яка його подала (а.с.85-93 т.1).

Також до позову додано копію обліково-статистичної картки на цивільну справу 2-2.63.2000 Маловисківського районного суду про стягнення заробітної плати з КСП «Побєда», де серед позивачів, крім інших значиться ОСОБА_1 , у якій мається відмітка позов задоволено, рішення набрало законної сили 12.03.2000 (а.с.7). Вказана копія обліково-статистичної картки на цивільну справу не засвідчена відповідно до вимог закону (ст. 95 ЦПК України).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі Указ) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до пункту 2 Указу право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) та зазначеного Указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду у судах. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатку до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку.

У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 02 березня 2020 року у справі № 573/813/19-ц (провадження № 61-1543св20), від 17 березня 2020 року у справі № 396/1683/18-ц (провадження № 61-9879св19), від 13 травня 2020 року у справі № 627/66/17 (провадження № 61-42431св18), від 20 травня 2020 року у справі № 384/642/17 (провадження № 61-37931св18), від 02 вересня 2020 року у справі № 530/311/19 (провадження № 61-18113св19), від 22 жовтня 2020 року у справі № 149/2978/18 (провадження № 61-4932св19), від 16 грудня 2020 року у справі № 637/672/19-ц (провадження № 61-553св20), від 23 грудня 2020 року у справі № 609/1117/18 (провадження № 61-5685св19).

Встановлено, що КСП «Побєда» Оникіївської сільської ради 17 лютого 1995 року було видано державний акт на право колективної власності на землю.

ОСОБА_1 був прийнятий у члени КСП «Побєда» 01.06.1979, та перебував у трудових відносинах по 14.06.1999.

Також встановлено, що на час видачі КСП «Побєда» державного акта на право колективної власності на землю 17 лютого 1995 року ОСОБА_2 не був включений до списку осіб на розпаювання землі.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

В цій справі підлягають застосовуванню положення актів цивільного законодавства, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК УРСР.

Згідно зі статтею 71 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до статті 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

У пункті 6 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України вказано, що правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК УРСР 1963 року.

У статтях 71, 75 ЦК УРСР зазначено, що загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судами незалежно від заяви сторін.

Статтею 80 ЦК УРСР встановлено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Право на позов у позивача виникло після видачі КСП «Побєда» державного акта на землю, тобто з 17 лютого 1995 року.

Про порушення своїх прав ОСОБА_1 дізнався, або повинен був дізнатися, коли почалося розпаювання земель КСП.

Суд правомірно вважав, що право звернення до суду з позовом у позивача ОСОБА_1 виникло у 1995 році, трирічний строк позовної давності, встановлений статтею 71 ЦК УРСР 1963 року, сплинув до набрання чинності ЦК України 2003 року, з позовом позивач звернувся 27.10.2021 (за минуванням понад 25 років), тому до даних спірних правовідносин підлягають застосуванню наслідки спливу строку позовної давності, без подання відповідної заяви сторонами спору.

ОСОБА_1 як член КСП міг дізнатись про порушення свого права на земельну частку (пай) з часу видачі КСП (1995 рік) акта на право колективної власності на землю. Однак, у передбачений законом строк не звернувся до суду з вказаними вимогами, що є підставою для відмови у задоволенні його позову.

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 не навів обґрунтування для визнання поважними причин пропуску строку позовної давності для звернення до суду із позовом, такої заяви ним та представником не подавалося.

Аналогічні висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах містяться у постановах Верховного Суду: від 19 грудня 2019 року в справі № 629/4423/17, від 09 вересня 2020 року у справі № 637/53/18, від 17 червня 2020 року у справі № 600/528/16, від 21 жовтня 2020 року в справі № 401/971/19, 03 лютого 2021 року в справі № 403/402/19, від 21 липня 2021 року в справі № 933/670/20, від 27 липня 2021 року в справі № 686/6892/20.

Отже, відмова у задоволенні позову у зв`язку із спливом строку позовної давності можливо, у разі якщо позовні вимоги обґрунтовані, але позивач, як з`ясовано без поважних причин пропустив строк звернення до суду.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, правова необізнаність позивача чи звернення із запитами та скаргами до різних державних органів та установ не можна вважати поважними причинами, оскільки ці обставини суттєво йому не перешкоджали у доступі до суду, що не вимагало тривалого часу чи значних судових витрат, пов`язаних з подачею позову. Тому наведені ним причини не можна вважати такими, що перешкодили йому вчасному зверненню до суду з позовом.

Крім того, позивач та його представник не подали доказів, а матеріали справи таких не містять, які б свідчили про майновий стан та його зміну таким чином, що впливає на реалізацію права особи звертатись до суду в передбачені законом за захистом порушеного права.

Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з нормами статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною четвертою цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до частини другої статті 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Всупереч цим вимогам позивач не довів поважність пропуску ним строку позовної давності, а висновок суду першої інстанції є правильним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині судового рішення першої інстанцій, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

О. І. Чельник