Справа № 163/425/21
Провадження № 2/163/2/23
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2023 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Шеремети С.А.

з участю секретаря судового засідання Кузьміної А.В.,

прокурора Ляшук І.П.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, Волинської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача.

У позовній заяві позивач просить ухвалити рішення про стягнення на його користь з Державного бюджету України 50000 гривень у відшкодування заподіяної йому моральної шкоди з передбачених ст.ст.1173, 1174 ЦК України підстав.

Обґрунтовує дані вимоги тим, що органами державної влади, а саме Національної поліції та Прокуратури, внаслідок встановленої незаконності прийнятих рішень, систематичної протиправної бездіяльності відносно розслідування кримінального провадження за №0000229 внесеного до ЄРДР 17.05.2016 за ознаками ч.2 ст. 364 ККУ та надмірно тривалого і неефективного досудового розслідування цього кримінального провадження, у якому позивач визнаний потерпілим, внаслідок чого біля 5-х років останній переносить душевні страждання, чим і спричинена йому моральна шкода.

Стислий виклад заперечень відповідача.

Представник відповідача Волинської обласної прокуратури у відзиві просив відмовити у задоволенні позову, обґрунтовуючи тим, що притягнення слідчого та/або керівника слідчого органу, а також процесуального керівника у кримінальному провадженні до цивільної відповідальності за кожне прийняте процесуальне рішення, з якими не погоджується сторона кримінального провадження, може свідчити про тиск на органи досудового слідства задля прийняття вигідного для сторони кримінального провадження рішення в будь-який спосіб. Під час досудового розслідування слідчий та прокурор виконує процесуальні функції, які не можна охарактеризувати як управлінські, і для оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності визначений спеціальний порядок. Тому має зберігатися баланс (рівновага), між інтересами конкретної сторони кримінального провадження (яка скаржиться) та іншими його учасниками, дотримуючись принципу законності. В той же час, відшкодування моральної шкоди не має перетворюватись у спосіб заробітку (наживи), а має носити виключно компенсаційний характер при наявності підстав, передбачених ст. 23 ЦК України. Позивачем не зазначено з яких саме міркувань він виходив, визначаючи відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 грн, та якими належними, допустимими та достовірними доказами це підтверджується. Посилання позивача на тривале досудове розслідування не є належним доказом заподіяння моральних страждань.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції у Волинській області у відзиві зазначив, що наявність будь-якого стресового стану чи заподіяння душевних страждань пов`язаних із тривалим розслідуванням кримінальних проваджень ОСОБА_1 жодними доказами не підтверджено, а тому просить відмовити в повному обсязі.

Рух справи в суді, вирішення заяв та клопотань.

Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 01 березня 2021 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою від 02 квітня 2021 року розгляд постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою від 31 січня 2023 року призначено в даній справі судово-психіатричну експертизу, виконання якої доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Ухвалою від 02 березня 2023 року розгляд справи поновлено у зв`язку із не можливістю проведення призначеної експертизи.

Ухвалою від 22 березня 2023 року призначено в даній справі судово-психологічну експертизу, виконання якої доручено експертам ТОВ «Київського експертно-дослідного центру». Провадження на час проведення експертизи зупинено.

26 червня 2023 року на адресу суду надійшов лист експерта про проведення оплати за експертизу.

Ухвалою від 27 червня 2023 року розгляд справи поновлено для вирішення питання експерта про оплату експертизи.

Ухвалою від 29 червня 2023 року передано рахунки на оплату експертизи призначеної ухвалою Любомльського районного суду Волинської області від 22 березня 2023 року у справі 163/425/21 ОСОБА_1 для здійснення оплати. Провадження в справі зупинено до надходження висновку експертизи.

05 вересня 2023 року на адресу суду повернулась ухвала суду без виконання, оскільки оплата за проведення судової експертизи у справі №163/425/21 не надійшла.

Ухвалою від 19 вересня 2023 року розгляд справи поновлено та призначено судовий розгляд на 05 жовтня 2023 року.

Позивач у судове засідання не з`явився подав заяву про розгляд справи без участі.

Прокурор у судовому засіданні підтримала позицію викладену у відзиві та запереченнях просила відмовити у задоволенні позову.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

17 травня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за ознаками ч. 2 ст. 364 КК України про те, що в травні 2006 року посадові особи ВАТ «Любомльске РТП» зловживаючи своїм службовим становищем, без згоди акціонерів товариства, створили дочірнє підприємство ТОВ «Любомль Сервіс» куди як статутний капітал перевели майно акціонерів ВАТ «Любомльське РТП» чим заподіяли істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, що стверджується копією даного витягу (арк. 8).

Згідно копії постанови про прийняття матеріалів досудового розслідування до свого провадження від 05.10.2016 встановлено, що приступив до проведення досудового розслідування по кримінальному провадженні № 0000229 від 17.05.2016 слідчий СВ Любомльського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Розмариновський О.В.

Лисий В.В. має статус потерпілого у кримінальному провадженні №0000229 від 17.05.2016 (арк. 10)

Постановою слідчого СВ Любомльського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Розмариновського О.В. від 30.11.2016 кримінальне провадження № 0000229 від 17.05.2016 було закрито у зв`язку з встановленою відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. (арк. 11) Дана постанова була скасована прокурором Любомльського відділу Ковельськоїмісцевої прокуратури 06.02.2017 та продовжено досудове розслідування (арк. 12)

Постановою слідчого СВ Любомльського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Шулипи А.І. від 19.06.2018 кримінальне провадження № 0000229 від 17.05.2016 було закрито у зв`язку з встановленою відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України (арк. 13) Цю постанову було скасовано Ухвалою Любомльського районного суду від 29.10.2020 у справі № 163/738/17, а кримінальне провадження № 0000229 повернуте в Любомльський ВП ГУНП у Волинській області для організації і проведення досудового розслідування (арк.17)

ОСОБА_1 08.12.2020 було подано скаргу на бездіяльність Любомльського відділу Ковельської місцевої прокуратури за результатами якої першим заступником керівника місцевої прокуратури Філімонюком І. порушень не встановлено (арк. 17-21).

За клопотанням позивача у судовому засіданні, яке відбулося 31 січня 2023 року були допитані свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_2 вказав, що з позивачем перебувають у хороших ділових відносинах. ОСОБА_2 відомо, що ОСОБА_1 мав домовленість про купівлю будівлі, однак нюансів даної домовленості свідку не відомо, повідомив також що позивач мав проблеми із здоров`ям неодноразово звертався за медичною допомогою. Про наявність кримінального провадження ОСОБА_2 невідомо, однак знає, що ОСОБА_1 звертався до правоохоронних органів за захистом прав зі слів самого ОСОБА_1 ..

Свідок ОСОБА_3 вказав, що з позивачем перебувають у хороших дружніх відносинах. Йому відомо, що ОСОБА_1 купив приміщення "РТП", а пізніше стався рейдерський захват цього приміщення. Відомо, що ОСОБА_1 звертався до правоохоронних органів, щодо розслідування рейдерського захвату, зі слів останнього. Всі обставини справи ОСОБА_3 відомо лише зі слів позивача, при будь-яких слідчих діях свідок присутнім не був.

Для вирішення питанння спричинення ОСОБА_1 страждань та заподіяння мооральної шкоди, за клопотанням позивача була призначена експертиза, виконання якої було доручено експертам ТОВ «Київського експертно-дослідного центру». Позивач покладеного обов`язку щодо сплати за проведення експертизи не виконав, експертиза не була виконана.

Інших доказів сторонами не було подано клопотання про витребування доказів не подавались.

Предметом спору в справі є відшкодування моральної шкоди за надмірну тривалість розслідування кримінального провадження.

Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

Немає.

Застосовані норми права, мотиви та висновки суду.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до вимог ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до вимог ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

За змістом приписів ст.ст.1173, 1174 ЦК України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування чи посадових осіб цих органів, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю яких завдано шкоду, а на державу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 2, ч. 1 ст. 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги значив, що зазнав моральних страждань, через діяння посадових осіб органу досудового розслідування в частині невиконання своїх службових обов`язків та їх неналежного виконання, зокрема бездіяльність відносно розслідування кримінального провадження, надмірна тривалість і неефективність досудового розслідування кримінальної справи, двічі визнання незаконними та скасування постанов про закриття даного кримінального провадження, в тому числі і судом.

Суд констатує, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.

Дослідженням доказів в цій справі установлено, що тривалість кримінального провадження № 0000229 є дійсно досить тривалою починаючи з 17.05.2016 року і до сьогодні, що становить понад сім років.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

Для встановлення розумності строку тривалості кримінального провадження за практикою Європейського Суду з прав людини слід встановити кілька взаємопов`язаних критеріїв: складність справи; поведінка заявника (в цьому випадку потерпілого); поведінка правоохоронних, судових та інших державних органів; важливість предмету розгляду для заявника.

Проте, з огляду на засади диспозитивної та змагальності, позивач не подав суду жодних доказів для установлення вищеназваних критерії для оцінки та висновку про розумність надмірної тривалості розслідування кримінального провадження №0000229. При цьому зі сторони суду позивач в повній мірі був забезпечений у можливості реалізації своїх процесуальних прав.

Так само позивач не довів перед судом жодними реальними доказами про протиправність діяння (дій чи бездіяльності) відповідачів, причинно наслідкового зв`язку та заподіяння останньому моральної шкоди, а лише обмежився абстрактним твердженням, що така тривалість кримінального провадження вже сама по собі є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. При цьому, позивач є учасником кримінального провадження і як потерпілий має доступ до його матеріалів обсягом яких мав можливість доводити свої вимоги за пред`явленим позовом.

Допитані ж в судовому засіданні свідки нічого предметного до змісту позовних вимог не показали.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю заявлених вимог.

Керуючись ст.ст.259, 264, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, Волинської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом 30 днів з дня його складення може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду.

Ім`я позивача ОСОБА_1 ; місце проживання - АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_1 .

Найменування відповідача Головне управління Національної поліції у Волинській області: місцезнаходження вулиця Винниченка, 11, місто Луцьк, Волинська область, .

Найменування відповідача Волинська обласна прокуратура; місцезнаходження вулиця Винниченка, 15, місто Луцьк, Волинська область, .

Дата складення повного тексту рішення 10 жовтня 2023 року.

Головуючий : суддя С.А. Шеремета