Справа № 203/3538/22
Провадження № 2/0203/350/2023
18.08.2023 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Єдаменко С.В.,
при секретарі Пархоменко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «ЖИЛСЕРВІС-2» Дніпропетровської міської ради про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити певні дії,
16 вересня 2022 року позивач звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до КП «ЖИЛСЕРВІС-2» ДМР про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15 вересня 2021 року він став власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Розсохою С.С., за реєстром № 6484. 07 лютого 2022 року він звернувся до відповідача із заявою щодо виключення з обліку за його особовим рахунком № НОМЕР_1 суми заборгованості за житлово-комунальні послуги належної йому квартири в розмірі 6 599 грн. 63 коп., яка утворилась з вини попередніх власників в період до 15 вересня 2021 року, оскільки обов`язку сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги він на себе не брав та не має наміру відповідати за борги попередніх власників квартири. На день подання позову до суду відповіді на заяву позивача відповідач так і не надав. Також у позові позивач зазначив, що чинним законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не обумовлено в договорі купівлі-продажу, а дії відповідача є порушенням прав споживача. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив зобов`язати відповідача виключити з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на позивача за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість попередніх власників квартири за період до 15 вересня 2021 року в сумі 6 599 грн. 63 коп. (а.с.1-6)
Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2022 року було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. (а.с.23)
07 листопада 2022 року ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська було ухвалено подальший розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. (а.с.26)
В судове засідання 22 листопада 2022 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 09 грудня 2022 року. (а.с.33)
В судове засідання 09 грудня 2022 року з`явився представник позивача, відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином. В даному судовому засіданні було ухвалено здійснювати розгляд справи в заочному порядку, з`ясовано думку представника позивача щодо позовної заяви, досліджено письмові докази та оголошено перерву до 11 січня 2023 року. (а.с.41)
Судове засідання 11 січня 2023 року не відбулося у зв`язку із відключенням електричної енергії. (а.с.47)
В судове засідання 30 січня 2023 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 20 лютого 2023 року. (а.с.53)
30 січня 2023 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення додаткових доказів. (а.с.54-57)
В судове засідання 20 лютого 2023 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 21 березня 2023 року. (а.с.61)
В судове засідання 21 березня 2023 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 10 квітня 2023 року. (а.с.68)
В судове засідання 10 квітня 2023 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 04 травня 2023 року. (а.с.70)
В судове засідання 04 травня 2023 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 30 травня 2023 року. (а.с.77)
В судове засідання 30 травня 2023 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 27 червня 2023 року. (а.с.80)
В судове засідання 27 червня 2023 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 18 серпня 2023 року. (а.с.83)
18 серпня 2023 року було завершено розгляд справи по суті.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, в матеріалах справи наявне клопотання від представника позивача про розгляд справи за її відсутності, в якому вона просить задовольнити позовні вимоги. (а.с.81)
Відповідач в судові засідання не з`явився, відзив на позов до суду не надходив. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення на його адресу та електронну адресу судових повісток. (а.с.а.с.27, 34, 43, 48, 58, 63, 69, 74, 78, 82, 84) Клопотань про розгляд справи за його відсутності відповідач не надав, про причини неявки не повідомив. Конверти, направлені не адресу відповідача, повернулись до суду із позначкою «за закінченням терміну зберігання». (а.с.а.с.29, 45, 46, 64, 65, 76, 79, 85, 86)
З урахуванням викладених вище обставин на підставі ст.ст.280, 287, 288 ЦПК України, розгляд справи проведено в заочному порядку. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 15 вересня 2021 року позивач, на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разсохою С.С., зареєстрованого в реєстрі за № 6484, набув право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.7-10) Право власності позивача на придбану квартиру було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. (а.с.11)
З моменту набуття права власності на квартиру позивач став споживачем послуг з управління багатоквартирними будинками КП «ЖИЛСЕРВІС-2» ДМР.
07 лютого 2022 року позивач звернувся із заявою від 21 грудня 2021 року до КП «ЖИЛСЕРВІС-2» ДМР щодо виключення заборгованості попередніх власників за послуги з управління багатоквартирними будинками, що виникла до 15 вересня 2021 року належної йому квартири. (а.с.18-19)
Згідно відповіді відповідача № 3/2 від 12 січня 2023 року встановлено, що станом на 12.01.2023 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 заборгованість складає 6 599 грн. 63 коп. Також до відповіді відповідачем було надано роздруківку особового рахунку № НОМЕР_2 , який відкритий на ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.а.с.55 на зв., 56)
При вирішення позовних вимог по суті суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13, підстав відступити від зазначеного висновку не встановлено.
Відповідно до ст.ст.66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Крім того, відповідно до ст.322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.
Частиною другою статті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Таким чином, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19, провадження № 61-3604 св 20у.
Договір купівлі-продажу від 15 вересня 2021 року, згідно з яким позивач став власником спірної квартири, не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні).
З наданої до суду відомості за особовим рахунком № НОМЕР_1 вбачається, що заборгованість в розмірі 6 599 грн. 63 коп. є боргом ОСОБА_2 і що ця заборгованість виникла до придбання позивачем квартири.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно положень ст.8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно: визначає облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку.
Особовий рахунок відкритий на конкретного споживача у підприємства-виконавця житлово-комунальних послуг є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій підприємства-виконавця і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто підприємства-виконавця.
Вимога споживача щодо списання заборгованості за оплату комунальних послуг не передбачена чинним законодавством як спосіб захисту прав. До такого висновку прийшла колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі № 6-3986св14.
Крім того, виключення з обліку по особовому рахунку заборгованості позбавить відповідача можливості реалізувати своє право по стягненню належної їм суми заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з належного відповідача.
Отже, сторона звернулася до суду за захистом права за відсутності його порушення іншою стороною, що свідчить про відсутність будь-яких правових підстав для захисту цивільного права позивача, яке в даному випадку не порушене.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2, 4, 5, 10-13, 76-81, 211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 274, 279-287 ЦПК України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «ЖИЛСЕРВІС-2» Дніпропетровської міської ради про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Сторони по справі:
позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .
Заочне рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.ст.273, 289 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 23.08.2023 р.
Суддя С.В. Єдаменко