Дата документу 12.10.2023Справа № 553/6800/22
Провадження № 2/554/4608/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.10.2023 року місто Полтава

Суддя Октябрського районного суду м. Полтави Тімошенко Н.В., розглянувши в порядку спрошеного провадження цивільну справу за позовом адвоката Войтюка Олександра Вячеславовича та ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

встановила:

21.12.2022 року до Ленінського районного суду м. Полтави надійшла позовна заява адвоката Войтюка Олександра Вячеславовича та ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 14.02.2023 року вказана цивільна справа передана на розгляд до Октябрського районного суду м. Полтави за підсудністю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.03.2023 року головуючим суддею визначена Тімошенко Наталія Володимирівна.

17.03.2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

17.04.2023 року від представників позивача надійшла уточнена позовна заява в якій представники позивача прохали стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у сумі 165000 грн., 3% річних у розмірі 1735,89 грн. та інфляційні втрати 3656,63 грн., а також судові витрати по сплаченому судовому збору в розмірі 1704 грн. та витрати за надання правової (правничої) допомоги в розмірі 18160,92 грн.

В обґрунтування позовних вимог представники позивача посилалися на те, що 28.09.2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, у відповідності до якого ОСОБА_3 отримав від позивача - 165000 грн., та зобов`язувався повернути 80000 грн. у строк до 30 жовтня 2022 року, а до 30листопада 2022 року - 85000 грн.

Проте, станом на час звернення до суду з відповідним позовом вказану суму заборгованості відповідачем повернуто не було, що змусило позивача звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення коштів за договором позики від 28.09.2022 року.

Крім цього, позивач має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення.

Так, згідно договору, термін виконання по якому настав 01.12.2022 року повністю не виконане, тому 3% річних та інфляційні втрати позивач розрахував за період з 01.12.2022 року по 07.04.2023 року, зокрема: 3% річних у розмірі 1735,89 грн., інфляційні втрати у розмірі 3656,63 грн.

Позивач у судове засідання не з`явився, його представник надіслав заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, його представник подав заяву про розгляд справи без їх участі та вказав, що позовні вимоги відповідач визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення, тому прохав стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 50% від сплаченої позивачем суми та витрати за надання правової допомоги в розмірі 5000 грн.

На підставі ч.2 ст.247ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суддя прийшла до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ч.1ст.206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій заяві.

Відповідно до ч.3ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що 28.09.2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, у відповідності до якого ОСОБА_3 отримав від позивача - 165000 грн., та зобов`язувався повернути 80000 грн. у строк до 30 жовтня 2022 року, а до 30листопада 2022 року - 85000 грн.

Даний договір позики від 28.09.2022 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Майдибурою О.В., реєстровий номер 21742.

Зі змісту вказаного документу, вбачається наявність між сторонами боргових зобов`язань у вигляді договору позики та вбачається факт передачі відповідної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Відповідно до п. 4 Договору позики від 28.09.2022 року, у разі прострочення позичальником виконання зобов`язань, у тому числі прострочення виконання окремих частин за цим договором, позичальник на вимогу позикодавця повинен сплатити пеню розмірі 3% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення.

Позичальник ОСОБА_3 у добровільному порядку суму боргу по вищевказаному договору не повернув.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до вимог ст.1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно із нормами статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Як зазначено в постанові Верховного Суду України №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після його укладення всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідачем жодних доказів на спростування доводів позивача зазначених ним у позові, або ж сплати останньому боргу за договором позики, до суду не подано.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, позивач визнав позов у повному обсязі.

Таким чином, у позичальника ОСОБА_3 (відповідача) виник борг перед позикодавцем ОСОБА_2 (позивачем ) по поверненню позики в сумі 165000 грн.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_3 - 3 % річних та інфляційних витрат, суд приходить до наступного висновку.

Так, згідно вимог ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити суму відповідно до ст.625 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається зі змісту уточненого позову ОСОБА_2 просить суд відповідно до вимог ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача за договором позики від 28.09.2022 року - 3% річних у сумі 1735,89 грн., а також інфляційні витрати у розмірі 3656,63 грн. за період прострочення зобов`язання з 01.12.2022 року по 07.04.2023 року.

Вказані вимоги позивача підтверджуються відповідними розрахунками та визнані відповідачем.

Відповідач в підготовчому провадженні визнав позов в повному обсязі, отже ухвалюючи рішення суд не порушує права, свобод чи інтереси інших осіб.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних витрат грунтуються на законі та відповідають положенням статті 625 ЦК України, а отже також підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.2ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст.30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Разом з тим суд звертає увагу, що у відповідності до ч.4ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, відповідно до п.2 ч.3ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вказаний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №753/15683/15.

Згідно ч.5 ст.137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Як зазначено вище, правнича допомога надавалась позивачу ОСОБА_2 адвокатським об`єднанням «Адвокатус», зокрема адвокатом Войтюком Олександром Вячеславовичем на підставі ордеру про надання правової допомоги серії АА №1257588 від 08.12.2022 року.

Згідно Договору адвокатського об`єднання «Адвокатус» в особі адвоката Самойленка П.М. про надання правової (правничої) допомоги №06112022 від 06.11.2022 року, попереднього (орієнтовного розрахунку витрат на правову допомогу № 1 від 06.12.2022 року, та Акту надання послуг № 06112022 від 07.04.2023 року, розмір наданих послуг та вартість робіт адвоката, склали 18160,92 грн.

Представник відповідача адвоката Литовченко Роман Вікторович просить зменшити витрати на правничу допомогу адвоката до 5000 грн.

Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката, складність справи та виконані адвокатом роботи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також враховуючи клопотання відповідача щодо зменшення судових витрат, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивачкою при подачі позовної заяви до суду було сплачено судовий збір на загальну суму 1704 грн 00 коп.

Частиною 1статті 141Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (пункт 1 частини 2статті 141 Цивільного процесуального кодексу України).

Частиною першою статті 142ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов у повному обсязі, позивачу слід повернути 50% сплаченого судового збору з державного бюджету, а саме: 852 грн. Крім того, 50 % сплаченого судового збору, що становить 852 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.12, 13, 189, 198, 200, 259, 263-265 ЦПК України, ст.11, 15, 16, 526, 625, 1046 -1050 ЦК України, суд,

в и р і ш и в:

позов адвоката Войтюка Олександра Вячеславовича та ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 28.09.2022 року в розмірі 165000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3% річних у розмірі 1735,89 грн. та інфляційні втрати у розмірі 3656,63 грн.

Повернути ОСОБА_2 з державного бюджету 852 грн., що становить 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позовної заяви до суду.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 - 50 відсотків сплаченого судового збору в розмірі 852 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Копію повного судового рішення направити учасникам справи протягом 2 (двох) днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Рішення суду виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

З текстом рішення суду можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Н.В.Тімошенко