Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Данко В.Й.,

за участю:

секретаря судового засідання - Гриб А.В.,

заявниці - ОСОБА_1 ,

представниці заявниці - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису

в с т а н о в и в

до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла означена заява, у якій ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) просить суд видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на строк шість місяців, визначивши такі тимчасові обмеження його прав:

-заборонити ОСОБА_3 наближатися на визначену відстань до місця проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 ;

-заборонити особисто ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням буде перебувати у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

-заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Заява обґрунтована тим, що 11.06.2019 між заявницею та заінтересованою особою було укладено шлюб, який зареєстровано Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Закарпатської області.

Від даного шлюбу подружжя має 2 дітей, які проживають разом із заявницею.

Сімейне життя чоловіком не склалося, тому заявниця звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Вказує на те, що зазнавала фізичного насильства від чоловіка, позаяк останній постійно підіймав на неї руку, висловлювався нецензурною лайкою, завдавав тілесних ушкоджень, внаслідок чого заявниця декілька разів викликала поліцію.

03.06.2021 працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2КУпАП України. Ужгородським міськрайонним судом 07.07.2021 винесено постанову, за якою правопорушника ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні вказаного правопорушення.

Постійні побиття ОСОБА_3 стали підставою розриву відносин із заінтересованою особою.

Утім, ОСОБА_3 не залишає заявницю у спокої, оскільки постійно її переслідує, приходить до місця її теперішнього проживання, пише смс-повідомлення, надсилає голосові повідомлення та погрожує. Окрім цього, у провадженні Ужгородського міськрайонного суду перебуває ще одна справа про притягнення заінтересованої особи за ст. 173-2 КУпАП.

Ухвалою від 07.09.2023 суддя залишив заяву про усиновлення дитини без руху, надав строк для усунення недоліків.

Ухвалою від 13.10.2023 суддя прийняв заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

У судовому засіданні заявниця та її представник доводи заяви підтримали, просили її задовольнити повністю.

У судове засіданні заінтересована особа не з`явилася, належним чином повідомлена про час, дату і місце його проведення, клопотання про відкладення не подали.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

11.06.2019 між учасниками справи було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 11.06.2019. Документального підтвердження реєстрації розірвання шлюбу матеріали справи не містять.

Як стверджується у заяві, адресою реєстрації заявниці є АДРЕСА_2 .

Водночас згідно з довідкою №811 від 09.10.2023, виданою ТОВ «Управління житлом» заявниця проживає за адресою АДРЕСА_1 без реєстрації з дітьми, а саме - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Вказані обставини також підтверджуються актом про проживання без реєстрації №810 від 09.10.2023.

Відповідно до постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатсьокої області від 07.07.2021 по справі №308/7604/21 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн.

Вказана постанова набрала законної сили 19.07.2021. З тексту означеної постанови слідує, що 03.06.2021 близько 12 години 50 хвилин ОСОБА_3 вчинив сварку з своєю дружиною ОСОБА_1 у ході якої ображав її нецензурною лексикою, погрожував що забере спільних дітей.

Виходячи з наявності підстав для видання судом обмежувального припису відносно заінтересованої особи, заявниця звернулася до суду з відповідною заявою.

Дослідивши матеріали заяви, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, зважаючи на таке.

Згідно пунктом 3 частини 1 статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Верховним Судом у постанові №753/4405/20 від 12.04.2022 зазначено, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються правовідносини, що розглядаються судом, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктами 3, 4, 14, 15 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Сексуальне насильство - форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За змістом пункту 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

З аналізу норм Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

За змістом частини 2 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (частина 2 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

У свою чергу, згідно з пунктом 9 частини 1 статті 1 цитованого Закону «під оцінкою ризиків слід розуміти оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У вимірі фактичних обставин справи суд критично оцінює посилання заявниці на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатсьокої області від 07.07.2021 по справі №308/7604/21, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, зважаючи на таке.

За правилами пункту 1 частини 1 статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана, зокрема, особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Таким чином, наявність постанови про притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП є лише передумовою для можливого подальшого звернення ОСОБА_1 із заявою про видачу обмежувального припису. Як наслідок, відповідна постанова не може ототожнюватися із автоматичною підставою для задоволення заяви про видачу обмежувального припису.

Також суд бере до уваги те, що події, які були підставою для притягнення ОСОБА_3 до відповідальності мали місце у червні 2021 року, тоді як до суду із заявою про видачу обмежувального припису заявниця звернулася у вересні 2023 року, тобто по спливу строку, що перевищує 2 роки.

При цьому матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що ОСОБА_3 упродовж вказаного періоду притягався до адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Посилання на те, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду перебуває ще одна справа про притягнення заінтересованої особи за ст. 173-2 КУпАП, на переконання суду, є неприйнятним, оскільки, по-перше, заявниця не надала жодних доказів з цього приводу, а, по-друге, наявність у провадженні суду протоколу про адміністративне правопорушення у будь-якому разі не може підміняти рішення про притягнення особи до відповідальності.

Суд відхиляє доводи заявниці про постійні побиття, переслідування та погрози з боку заінтересованої особи з огляду на те, що на підтвердження цих обставин не долучено жодних доказів.

Так, матеріали справи не містять доказів спричинення заявниці заінтересованою особою тілесних ушкоджень, оскільки з цього приводу не надано жодних медичних довідок, фотографій із зображенням тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_1 або інших релевантних доказів.

З аналогічних міркувань суд відхиляє аргументи заявниці про виловлювання на її адресу погроз чи вчинення заінтересованою особою відносно ОСОБА_1 неправомірних дій фізичного, психологічного або економічного характеру.

Згідно з частиною 3 статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Між тим, суд зауважує, що тягар доказування у цій категорії справ не реалізовується у спосіб спростування доводів, пред`явлених заявницею, як беззаперечних.

За таких обставин суд доходить до висновку про те, що конфлікт між учасниками цієї справи не підтверджує наявність підстав для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Таким чином, заяву про видачу обмежувального припису слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 293, 294, 350-1 - 350-8, ЦПК України, суд

у х в а л и в:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису відмовити повністю.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя В.Й. Данко