Справа № 487/3171/22 Головуюча у 1-й інстанції Селіщева Л. І.
Провадження № 22ц/812/1055/23 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 жовтня 2023 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої: Ямкової О. О.,

суддів: Локтіонової О. В., Серебрякової Т. В.,

із секретарем: Колосовою О. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 11 липня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Селіщевої Л. І. в місті Миколаєві о 10 годині зі складанням його повного тексту, по справі

за позовом

Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК»

(далі - АТ «ТАСКОМБАНК»)

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

та за зустрічним позовом

ОСОБА_1 до АТ «ТАСКОМБАНК»,

третя особа - ОСОБА_2

про стягнення половини вартості боргу за тілом кредиту,

як спільного боргового зобов`язання

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2022 року АТ «ТАСКОМБАНК» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення 118 648 грн 12 коп. заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначав, що 4 червня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №, за умовами якого позичальниця отримала кредит на суму 76 875 грн 92 коп. у безготівковій формі на строк 36 місяців зі сплатою річних процентів в розмірі 11,99% від суми боргу за договором та щомісячних процентів в розмірі 3,19% від суми кредиту.

20 вересня 2021 року ТОВ ФК «Центр фінансових рішень» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі договору факторингу.

Починаючи з вересня 2021 року позичальниця ОСОБА_1 , в порушення умов договору кредитування, у визначені строки не погашала суму основного кредиту та проценти за користування кредитом, а тому позивач, як фактор, має право вимагати повернення кредитної заборгованості та заборгованості за процентами за користування кредитом, яка утворилася станом на 8 вересня 2022 року.

Ухвалою судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 18 жовтня 2022 року справу за позовом АТ «ТАСКОМБАНК» передано на розгляд до Корабельного районного суду міста Миколаєва.

Ухвалою судді Корабельного районного суду міста Миколаєва від 14 грудня 2022 року по справі за позовною заявою АТ «ТАСКОМБАНК» відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін.

У грудні 2022 року відповідачка ОСОБА_1 звернулась до суду з клопотанням про перехід до розгляду справи в загальному позовному провадженні та про залучення до участі у справі у якості співвідповідача ОСОБА_2 , мотивуючи це тим, що спірне боргове зобов`язання, є спільним сумісним зобов`язанням відповідачки та її колишнього чоловіка, так як на час укладення нею кредитного договору вони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Ухвалою судді Корабельного районного суду міста Миколаєва від 28 грудня 2022 року постановлено про перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. В задоволенні клопотання ОСОБА_1 , поданого від її імені представником про залучення до участі у справі у якості співвідповідача ОСОБА_2 відмовлено.

Відзиву на позовну заяву відповідачкою не надано, натомість ОСОБА_1 звернулась із зустрічною позовною заявою про стягнення з неї половини вартості боргу за тілом кредиту, як спільного боргового зобов`язання.

В обґрунтування своїх вимого зазначила, що отримала кредит у період, коли перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який розірвано за рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20 вересня 2021 року, а тому діяла в інтересах сім`ї.

При цьому не оспорювала факт укладення нею кредитного договору, але визнала заборгованість лише за тілом кредиту в сумі 62 373 грн 48 коп., яку просила розділити порівну, як спільний борг подружжя, та виділити з нього її частку, як половину вартості сплаченої суми.

Щодо вимог товариства про стягнення з неї відсотків за користування кредитом зазначала, що позивач обґрунтовує підстави для стягнення з неї процентів, посилаючись на паспорт кредиту та умови отримання фінансових кредитів, що розміщені на сайті банку, як невід`ємні частини договору, але які, на її думку, не можуть вважатись такими.

Вказувала, що в самому кредитному договорі процентна ставка не узгоджена, і тому надання такого паспорту не має правового значення для вирішення пред`явлених позовних вимог, так як на виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є фактичним інформуванням позичальника про загальні умови та тарифи банку.

Посилалась на відповідну судову практику.

Ухвалою Корабельного районного суду міста Миколаєва від 7 лютого 2023 року зустрічний позов ОСОБА_1 об`єднано в одне провадження з первісним позовом АТ «ТАСКОМБАНК» для їх спільного розгляду.

У відзиві на зустрічну позовну заяву АТ «ТАСКОМБАНК» вважав її доводи необґрунтованими, а саму заяву такою, що не підлягає задоволенню.

Посилався на те, що відповідачка не вірно обрала спосіб захисту порушеного права, заявивши вимогу про відмову у стягненні процентів за кредитом та вважав, що він є неналежним відповідачем за таким позовом.

Щодо вимог відповідачки про стягнення з неї лише половини кредитного зобов`язання, за договором який укладено нею в інтересах сім`ї, позивач зазначив, що солідарне зобов`язання подружжя виникає лише у випадках, передбачених договором або актом чинного законодавства, посилаючись на відповідну судову практику. Крім того відповідачкою не додано до зустрічної позовної заяви жодних доказів того, що грошові кошти отримані за кредитним договором витрачені в інтересах сім`ї, що є обов`язковою складовою для визначення зобов`язання, як солідарного зобов`язання подружжя, а рішення суду про визнання майна подружжя спільним сумісним та його поділ у частках відсутнє.

Також, на противагу доводів ОСОБА_1 про несправедливість та нечинність умов договору, які доводяться до відома шляхом опублікування на сайті зазначив, що заяву-анкету на отримання кредиту і паспорт кредиту не розміщені на сайті ТОВ ФК «Центр фінансових рішень», а укладені та підписані сторонами безпосередньо разом із кредитним договором. При цьому в кредитному договорі узгоджено, що проценти за користування кредитом передбачені паспортом кредиту, який є невід`ємною частиною договору. Тому, на його думку сторони за кредитним договором узгодили усі істотні умови кредитування.

Звертав увагу на те, що товариством не заявлено позовних вимог про стягнення пені та неустойки, і тому доводи відповідачки про те, що кредитний договір не містить таких умов не має правового значення. Крім того посилання відповідачки на постанову Великої Палати ВС від 23 травня 2022 року, ухвалену у справі №393/126/20, не є слушним, так як вона постановлена у справі за інших обставин.

7 березня 2023 року відповідачка звернулась до суду з клопотанням про залучення ОСОБА_2 до участі у справі у якості співвідповідача, та про долучення платіжних інструкцій з перерахування коштів ОСОБА_2 під час шлюбу в якості доказів.

8 березня 2023 року позивач надав до суду письмові пояснення, в яких просив залучити до справи докази виплати відповідачці кредитних коштів.

16 травня 2023 року відповідачка звернулась до суду з клопотанням про зупинення розгляду цієї справи до набрання законної сили рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області у справі за її позовом до ОСОБА_2 , третя особа ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів», АТ «ТАСКОМБАНК» про визнання боргових зобов`язань спільним сумісним зобов`язанням подружжя, провадження за яким відкрито ухвалою того ж суду від 20 квітня 2023 року.

Рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 11 липня 2023 року позов АТ «ТАСКОМБАНК» задоволено, ухвалено про стягнення на користь товариства з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в сумі 118 648 грн 12 коп., з яких: 62 373 грн 48 коп. є заборгованістю за тілом кредиту, 10 361 грн - заборгованість по річних процентах та 45 913 грн 21 коп. - заборгованість по щомісячних процентах, а також судові витрати в розмірі 2 481 грн судового збору. У задоволенні зустрічної позовної заяви відмовлено.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави для стягнення заборгованості за кредитом, виходячи з доведеності позивачем його складових та узгодження умов кредитного договору про розмір та строк кредитування, сплати процентів за користування кредитом. Підстави для зменшення заборгованості, як спільного боргу подружжя, не ґрунтуються на законі та пред`явлені до неналежного відповідача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на те, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та внаслідок неповного дослідження обставин з наданням неправильної оцінки доказам, що мають значення для справи, просить його скасувати в повному обсязі, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову в повному обсязі.

Зазначала, що під час розгляду справи судом допущено порушення процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, а саме відкриття провадження за справою в порядку спрощеного позовного провадження, в той час як справа підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Крім того, під час підготовчого судового засідання судом не з`ясовано думку представника відповідачки щодо можливості закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалу Корабельного районного суду міста Миколаєва від 7 лютого 2023 року про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті не було вчасно оприлюднено на веб-порталі «Судова влада» та відповідачу засобами поштового зв`язку не надходила.

Вказувала, що судом зазначено у рішенні про те, що АТ «ТАСКОМБАНК» не є належним відповідачем за зустрічним позовом, однак питання про залучення належного відповідача судом не вирішувалось. Не вирішено судом і клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішення по іншій справі за її позовом про поділ майна подружжя, в той час, як в оскаржуваному рішенні суд послався на його відсутність, як одну із підстав для відмови в задоволенні зустрічного позову.

Зазначала, що між позивачем та відповідачкою укладено договір приєднання, але товариством не вжито заходів для доведення усіх умов договору їй, як споживачці, внаслідок чого наявні підстави для повернення нею лише отриманого за договором без нарахування процентів за користування кредитом.

Вказувала, що Паспорт кредиту передує укладенню договору та містить узагальнену інформацію про умови кредитування, і тому не може вважатись погодженням сторонами розміру відсотків та порядку їх нарахування. Посилалась на відповідну судову практику.

Крім того не враховано, що у матеріалах справи відсутні докази з укладення договорів страхування або інших між ПАТ СК «ТАС» та ОСОБА_1 , що викликає сумніви для перерахування частини коштів до страхової компанії.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вважав її такою, що не підлягає задоволенню, а її доводи не обґрунтованими переважно з аргументів викладених раніше.

Ухвалою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 7 вересня 2023 року справу відкрито з посиланням на правила спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, але на підставі ухвали того ж суду від 27 вересня 2023 року справу призначено у судове засідання з викликом учасників справи.

До судового засідання учасники справи не з`явилися, незважаючи на їх належне повідомлення, внаслідок чого слухання справи відбулося за їх відсутністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Центр фінансових рішень» (далі - ТОВ «ФК «ЦФР») та позивачем укладено договір факторингу №200921, за умовами якого позивачу відступлене право вимоги, зокрема за кредитним договором укладеним з ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги до договору факторингу (т. 1. а.с.9-17).

Тому звертаючись до суду із цим позовом новий кредитор додав копії доказів, які свідчать про те, що 4 червня 2020 року ОСОБА_1 особисто підписано анкету заяву на отримання кредиту та інших послуг в ТОВ «ФК «ЦФР» із зазначенням про згоду позичальниці на обробку її персональних даних, перевірку відомостей зазначених нею в анкеті - заяві, використання цифрового підпису та отримала усю необхідну інформацію для чіткого та свідомого вибору фінансової послуги. Також підтвердила згоду про ознайомлення з внутрішніми умовами надання банківських послуг розміщених на сайті товариства та (т. 1 а.с.8).

Того ж дня між відповідачкою та ТОВ «ФК «ЦФР» укладено кредитний договір №, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит на суму 76 875 грн 92 коп. строком користування 36 місяців, з яких: 35 169 грн 90 коп. спрямовано на погашення діючого кредиту в ТОВ «ФК «ЦФР», 31 730 грн 10 коп. перераховано на поточний рахунок ОСОБА_1 , а 600 грн, 7 087 грн 92 коп. та 650 грн перераховано ПАТ «СК «ТАС» у якості страхового платежу, та 300 грн перераховано ТОВ «САППОРТ.УА» в якості оплати за технічну підтримку (т.1 а.с.6).

За умовами пункту 1.3 кредитного договору позичальниця зобов`язалась сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати його повернення на умовах передбачених в паспорті кредиту № 4739693, який є невід`ємною частиною цього договору. За змістом пункту 2.2 кредитний договір, Паспорт кредиту №4739693 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» складають єдиний кредитний договір ( т. 1. а.с.6).

У якості доказу виконання умов договору позивачем та користування коштами відповідачки надано виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 4 червня 2020 року по 8 вересня 1922 року ( т. 1. а.с.19-65).

Одночасно до матеріалів позовної заяви банком надано підписану позичальницею копію Паспорту кредиту №4739693, яка містить умови кредитування за укладеним кредитним договором, із узгодженням сплати процентів за користування кредитом за двома ставками: річних процентів в розмірі 11,99% від суми боргу за договором та щомісячних процентів в розмірі 3,19 % від суми кредиту, які мають сплачуватися згідно з графіком платежів, орієнтовної вартості кредиту, реальної річної процентної ставки, а також графіку платежів та фіксації чинності узгоджених умов від дня надання інформації до дати припинення договору (т. 1 а.с.7).

За наведеного, договір, укладений між сторонами складається з анкети-заяви, кредитного договору та Паспорту кредиту, які узгоджені з позичальницею шляхом підписання вказаних договорів та заяв, щодо узгодження суттєвих умов кредитування таких як розмір встановленого кредитного ліміту, строк кредитування, річна та щомісячна процентна ставка за користування кредитом, відповідальність за невиконання умов договору тощо.

Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, в тому числі в частині права позикодавця на одержання від позичальника разом з позикою і процентів від її суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника разом з позикою і процентів від її суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та статті 9 Закону України «Про споживчий кредит» на кредитодавця покладається відповідальність щодо інформації споживача про умови кредитування до укладення між сторонами самого договору. Така інформація надається споживачу у письмовому вигляді та надає йому можливість визначитися з кредитним продуктом, який у подальшому він може обрати та укласти споживчий кредит на визначених сторонами умовах.

Зазначені вимоги Закону виконані кредитором під час підписання паспорту кредиту, який містить усю необхідну інформацію щодо умов кредитування та є невід`ємною частиною укладеного сторонами кредитного договору.

За висновками Великої Плати Верховного Суду, викладеними нею у постанові від 23 травня 2022 року під час розгляду справи № 393/126/20, під формою правочину слід розуміти спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін.

Отже, Паспорт кредитування у справі, що переглядає колегія суддів в апеляційному порядку, узгоджений з ОСОБА_1 за умовами кредитування, які в частині нарахування процентів за користування кредитним коштами нею оспорюються. Паспорт підписаний позичальницею одночасно з підписанням кредитного договору, у якому міститься посилання на невід`ємну частину цього договору, яким є Паспорт кредитування. Він не містить умов та пропозицій за іншими видами кредитування. За такого, Паспорт кредитування слід вважати таким, що зафіксував волю сторін на укладення кредитного договору з річними та щомісячними процентами, які узгоджені сторонами договору.

Тому доводи відповідачки про те, що з нею не узгодили процентну ставку за користування кредитом і наявні підстави для стягнення заборгованості лише за тілом кредиту, спростовані матеріалами справи, оскільки зміст підписаного нею паспорту кредиту дозволяє встановити узгодження певних умов конкретного кредитного договору та ідентифікувати цей паспорт як невід`ємну частину саме цього кредитного договору.

Не є слушним і посилання відповідачки про неузгодження з нею вимог про стягнення пені та штрафних санкцій, оскільки зазначені умови між сторонами узгоджено в розділі 7 «додаткова інформація Паспорту кредиту», але при пред`явлені позову таких вимог не заявлено.

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність процесуальних порушень під час розгляду справи, які мають наслідком обов`язкове скасування рішень колегія суддів зазначає наступне.

За змістом пунктів 1, 2 частини 6, частини 9 статті 19, статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження справа із ціною позову яка не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за винятком справ, перелічених у частині 4 статті 274 ЦПК України.

З урахуванням змісту та розміру позовних вимог А «ТАСКОМБАНК» суд першої інстанції при відкритті провадження у справі обґрунтовано вважав можливим провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. При надходженні клопотання сторони (представниці позивачки) судом постановлена ухвала від 28 грудня 2022 року у порядку частини 4 статті 277 ЦПК України та здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

Посилання на закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до судового розгляду по суті без врахування думки представниці позивачки не є слушними, оскільки представниця ОСОБА_3 не лише приймала участь в судовому засіданні під час постановлення вказаної ухвали, а ще звернулася від імені ОСОБА_1 із зустрічним позовом, який, окрім позовної вимоги, містить заперечення щодо первісного позову. Тобто позивачкою реалізовано право на подачу доказів та клопотань.

За змістом частини 5 статті 200 ЦПК України, після виконання вимог частини 2 статті 197 ЦПК України, суд у підготовчому засіданні з`ясовує думку сторін про дату призначення судового засідання для розгляду справи по суті, а не щодо можливості його закриття, як помилково вважала позивачка.

Також є неприйнятними доводи апеляційної скарги про сумнівність здійснених перерахувань на виплату страхових платежів та відсутність укладених договорів страхування, оскільки здійснення таких витрат погоджено відповідачкою шляхом підписання кредитного договору, та нею не надано доказів про заперечення щодо спрямування кредитних коштів під час укладення кредитного договору, або відразу після його укладення.

З приводу не залучення в якості відповідача особи, яка за клопотанням позивачки залучена в якості третьої особи за зустрічним позовом, то слід врахувати, що сторони на свій розсуд здійснюють захист своїх прав та інтересів, що здійснено відповідачкою шляхом заявлення клопотання про залучення колишнього чоловіка в якості третьої особи. Пред`явлення вимог за зустрічним позовом також є правом позивача за зустрічним позовом, але в межах статті 193 ЦПК України, коли позови є взаємопов`язаними і спільний розгляд їх є доцільним. Тобто пред`явлення відповідачкою вимог до свого колишнього чоловіка про поділ спільного майна подружжя разом зі спільними боргами не лише не є взаємопов`язаними з правами та інтересами товариства, і при задоволенні позову кредитора не виключає можливість задоволення іншого позову, а отже їх спільний розгляд не міг визнаватися доцільним.

За такого посилання на не залучення колишнього чоловіка в якості відповідача або зупинення провадження до розгляду іншого позову не ґрунтується на вимогах процесуального закону та є маніпуляцією, оскільки за положеннями статей 11-13 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, та розпоряджається своїми правами на власний розсуд, зокрема з приводу збирання доказів, що не є обов`язком суду.

Таким чином рішення суду в частині розгляду первісного позову про стягнення суми заборгованості є законним та обґрунтованим, і підстав для його зміни чи скасування судом не встановлено.

Переглядаючи справу в частині відмови суду першої інстанції в задоволенні зустрічного позову, слід врахувати наступне.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Тому, пред`являючи до суду зустрічний позов відповідачка ОСОБА_1 зазначила про те, що на час укладення нею кредитного договору, а саме з 23 вересня 2014 року перебувала у шлюбі з третьою особою ОСОБА_2 , який між ними розірвано 20 вересня 2021 року на підставі рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області (т. 1 а.с.135). Вказала на ці обставини та на наявність платіжних інструкцій з перерахування різних сум коштів на платіжну картку її колишнього чоловіка ОСОБА_2 , як підстави того, що кредитний договір укладено нею виключно в інтересах сім`ї, а тому є спільним зобов`язанням колишнього подружжя (т. 1. а.с.161-177).

При тому зустрічний позов за правилами статті 193 ЦПК України пред`явила до товариства, залучивши колишнього чоловіка в якості третьої особи. Не звернула уваги, що такий спір може бути розглянутий виключно у спорі між колишнім подружжям за поділом спільного майна та спільних зобов`язань, внаслідок чого відповідачем у ньому не може бути кредитор, інтерес якого стосується виключно отримання заборгованості від особи, на ім`я якої або від імені якої було здійснено перерахування коштів. Подальший розподіл коштів позичальником, на свій власний розсуд, не змінює її зобов`язань перед кредитором.

Крім того перебування особи в шлюбі чи його розірвання не тягне зміни зобов`язань за укладеним кредитним договором та не зупиняє реалізацію вимоги кредитором, оскільки для цього особа, яка оспорює свої особисті зобов`язання, повинна в іншому процесі довести належність майна, отриманого за кредитним договором, до об`єктів права спільної сумісної власності у відповідності до частини 3 статі 61 СК України та частини 4 статті 65 СК України, якими передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Тобто такий спір вирішується не за позовом кредитора до позичальника чи навпаки, а на підставі норм сімейного законодавства у спорі між колишнім подружжям за умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя у відповідності до визначеної законом мети укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. При вирішенні спору про поділ майна враховуються і борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина 4 статті 65 СК України).

Враховуючи наведене та відсутність рішення про поділ майна та боргів колишнього подружжя, яким було б встановлено спільний обов`язок, судом першої інстанції правильно відмовлено у здійсненні зменшення боргу за кредитним договором, оскільки у кредитора відсутнє право на пред`явлення вимоги до третьої особи, з якою ним чи його попередником договорів не укладено. У випадку встановлення такого обов`язку у відповідачки виникне право при сплаті заборгованості на компенсацію її частки за рахунок колишнього чоловіка.

На підставі наведеного та за правильно встановлених судом першої інстанції обставин, колегія суддів доходить висновку, що у відповідності до статті 375 ЦПК України судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Підстав для перерозподілу судових витрат колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 11 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді О. В. Локтіонова

Т. В. Серебрякова