ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 жовтня 2023 року

м. Харків

справа № 641/782/22

провадження № 22-ц/818/1642/23

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

скаржник ОСОБА_1

особа дії якої оскаржуються - старший державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харкова) Пархоменко Наталія Вікторівна,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харкова) Пархоменко Наталії Вікторівни,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 липня 2023 року, постановлену суддею Музиченко В.О.,

в с т а н о в и в:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харкова) Пархоменко Наталії Вікторівни, яку уточнив та просив поновити строк на звернення до суду; визнати неправомірними дії державного виконавця про стягнення виконавчого збору у сумі 150145,68 грн; скасувати постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору; стягнути судові витрати (а.с.25).

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 липня 2023 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його скаргу у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що суд безпідставно відмовив у задоволені скарги, оскільки держаний виконавець в порушення Інструкції та Закону України «Про виконавче провадження» неправомірно вирішив питання про стягнення виконавчого збору у розмірі 151145,68 грн. При цьому не звернув уваги, що виконавчий лист був повернутий стягувачеві за його заявою та фактично не виконувався. Отже відсутні підстави для стягнення виконавчого збору.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із того, що в період існування даних правовідносин діяв Закон України «Про виконавче провадження» в такій редакції, що передбачає стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, незалежно від фактично стягнутих державним виконавцем сум, суд дійшов висновку, що постанову державного виконавця Шевченківсього відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Пархоменко Н.В. про стягнення виконавчого збору у розмірі 150145,68 грн. від 10.02.2020 року в межах виконавчого провадження № 61229028 було винесено у межах повноважень, на підставі та у спосіб, визначений чинним законодавством, а тому для її скасування відсутні підстави.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом про скасування постанови про стягнення виконавчого збору.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04.11.2021 року провадження у справі № 520/20558/21 було закрито та роз`яснено ОСОБА_1 його право на звернення до суду із позовом в порядку цивільного судочинства.

При цьому судова колегія наголошує, що даний позов належить до юрисдикції адміністративного суду. Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду від 31 березня 2020 року у справі №733/889/17.

Натомість, враховуючи наявність ухвали Харківського окружного адміністративного суду про закриття провадження у справі, яка набрала законної сили, з метою надання заявникові права на реалізацію судового захисту, колегія суддів вважає правомірним розгляд даної справи в порядку цивільного судочинства.

Судовим розглядом встановлено, що 10.04.2018 року старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області Пархоменко Н.В. відкрито виконавче провадження з виконання рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова у справі № 641/6630/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пені у розмірі 1501456,87 грн. З боржника стягнуто виконавчий збір/основну винагороду у розмірі 150145,68 грн.

10.02.2020 року старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області Пархоменко Н.В. за заявою стягувача, на підставі п. 1 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» повернуто виконавчий документ стягувачу.

Постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області Пархоменко Н.В. від 10.02.2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДВС виконавчий збір у розмірі150145,68 грн.

10.02.2020 року старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області Пархоменко Н.В. відкрито виконавче провадження № 61229028 з виконання вказаної постанови.

Вважаючи дії виконавця незаконними, а зазначену постанову протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами про її скасування.

Положеннями ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (надалі Закон №1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 3 названого Закону, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

За змістом частин 5, 6 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Отже, приймаючи одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову і про стягнення з боржника виконавчого збору, державний виконавець діє правомірно відповідно до норм чинного законодавства.

Положенням частини 3 статті 40 Закону №1404-VIII визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, у разі закінчення виконавчого провадження, у якому не сплачений виконавчий збір, з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII, державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження.

Тобто, якщо державний виконавець не встановить факту того, що виконання рішення відбулось до відкриття виконавчого провадження, то він не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому Законом № 1404-VІІІ (якщо виконавчий збір не було стягнуто) або виконує в примусовому порядку раніше прийняту постанову про стягнення виконавчого збору.

Судова колегія зауважує, що дійсно на момент відкриття виконавчого провадження 10.04.2018 року ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент відкриття) містила наступні положення: виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Проте, ухвалюючи постанову від 10.02.2020 року про повернення виконавчого листа державний виконавець Пархоменко Н.В. обґрунтовано керувалась редакцією Закону Україну «Про виконавче провадження» чинною на момент вчинення процесуальної дії.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Зміст викладених правових норм дає підстави для висновку про те, що умовою для стягнення виконавчого збору (за виключенням визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) є початок примусового виконання, відкриття якого здійснюється з огляду на відповідний виконавчий документ.

Враховуючи викладене та з урахуванням вищезазначених норм законодавства, зважаючи на те, що в період повернення виконавчого документа стягувачу діяв Закон України «Про виконавче провадження» в такій редакції, що передбачає стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, незалежно від фактично стягнутих державним виконавцем сум, суд дійшов обгрунтованого висновку, що постанову державного виконавця Шевченківсього відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Пархоменко Н.В. про стягнення виконавчого збору у розмірі 150145,68 грн. від 10.02.2020 року було винесено у межах повноважень, на підставі та у спосіб, визначений чинним законодавством.

Доводи наведені в апеляційній скарзі не є підставою для визнання дій старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харкова) Пархоменко Наталії Вікторівни неправомірними.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний текст постанови складений 11.10.2023