Справа № 185/4755/23
Провадження № 2/185/1992/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2023 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючої судді Врони А.О., за участю секретаря судового засідання Астапчук Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу ЄУ № 185/4755/23 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я,-

ВСТАНОВИВ:

29.03.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», мотивуючи позов тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , впродовж 20 років 11 місяців перебував в трудових відносинах з Державною холдинговою компанією «Павлоградвутілля», правонаступником якого на сьогоднішній день є Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля». Доволі тривалий час працюючи на підприємстві Відповідача він сумлінно виконував свої трудові обов`язки. Однак, внаслідок недосконалості технологічних процесів, важкості праці та впливу небезпечних факторів виробничого середовища, я отримав серйозні хронічні професійні захворювання, які дуже ускладнюють життя позивача на сьогоднішній день. Зокрема: «радикулопатія попереково-крижова L4 L5 S1 і шийна С6, С7 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФС II ст.), остеоартрозу в поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФС І-ІІ ст.) та колінних суглобів (ПФС II ст.)»; «хронічне обструктивне захворювання легень І ст. (пиловий бронхіт І ст., емфізема легенів І ст.), група «А» , легенева недостатність І ст.»; «нейросенсорна приглухуватість І ст. з легким зниженням слуху». У зв`язку із заподіянням шкоди здоров`ю, 06.05.2016р. позивач вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (далі-МСЕК), за результатами якого ОСОБА_1 визначено сукупний ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 55%, з яких 40% по радикулопатії, 10% по ХОЗЛ, 5% по туговухості. Встановлено третю групу інвалідності,визначено необхідність в медикаментозному лікуванні, санаторно- курортному лікуванні та забезпеченні попереково-крижовим корсетом, що підтверджується довідкою МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги», виданою на моє ім`я. 16.06.2020 року позивач повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами йому визначено сукупний ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 55%, з яких 40% по радикулопатії, 10% по ХОЗЛ, 5% по туговухості, встановлено третю групу інвалідності, визначено необхідність в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, що підтверджується довідкою МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги», виданою на ім`я позивача. У зв`язку з вказаними хронічними професійними захворюваннями порушено звичний спосіб життя позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Він постійно відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, яка купірується лише за допомогою медикаментозних препаратів, його систематично турбує нападоподібний кашель з виділенням в`язкого слизового харкотиння, як в денний, так і в нічний час, що порушує сон та позбавляє мене можливості нормально відпочивати, призводить до важкості та болю у грудній клітці, у міжлопатковій ділянці, до свистячих хрипів в них, до головного болю та запаморочення, до постійного відчуття втоми, загальної слабкості, зниження уваги в денний час, що має наслідком перебування в напруженому стані, стані роздратованості. Його турбує стійкий біль та обмеження рухів у попереково-крижовому відділі хребта, стійкий стріляючий біль в ногах, в плечових, ліктьових та колінних суглобах, особливо при фізичних навантаження, зниження сили в них, хиткість при ході. Вказані негативні явища супроводжуються головним болем та загальною слабкістю організму.

Просить суд стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я 368 500,00 грн., без утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

18.05.2023 року відповідач надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Керуючись приписами вказаної правової норми Позивач наполягає на тому, що доказування вини Відповідача не є необхідною умовою для стягнення моральної шкоди. Така позиція Позивача ґрунтується на неправильному тлумаченні норм матеріального права. Склад правопорушення у діях Відповідача відсутній. На вимогу статті 153 КЗпП України, статті 13 Закону України «Про охорону праці», Відповідач забезпечив Позивача усіма необхідними засобами індивідуального захисту та спеціальним одягом, створив безпечні і нешкідливі умови праці, наскільки це є обґрунтовано практично можливим. Відповідачем вимоги нормативно-правових актів з охорони праці не порушувалися. В матеріалах справи відсутні докази про настання будь-яких аварій на підприємстві та/або доказів порушення норм законодавства з охорони праці, відсутні будь-які акти перевірок відповідних контролюючих органів про допущення порушень з боку Відповідача. Позивачем не надано жодних доказів про наявність постанови чи вироку суду про притягнення посадових осіб Відповідача до адміністративної чи кримінальної відповідальності. Таким чином, оскільки у встановленому законом порядку посадові особи Відповідача не визнавалися винними у порушенні законодавства про охорону праці, вина як елемент складу правопорушення - відсутня. Позивач щорічно проходив періодичний медичний огляд, і був обізнаний про стан свого здоров`я (професійне захворювання виникає не раптово, а протягом певного періоду - профмаршруту). Якщо позивач хворів тривалий час з 2002 року, чому під час періодичних медичних оглядів протягом роботи на підприємстві відповідача з 20.01.1995р. по 12.01.2016р. не зазначав скарг, чому не оскаржував результати періодичних медичних оглядів, як визнавався придатним до роботи в підземних умовах, чому не повідомив роботодавця про погіршення стану свого здоров`я, щоб останній вивів його з підземних робіт.Позивач зобов`язаний подати до суду належні та допустимі докази в обґрунтування своїх позовних вимог. Самого згадування про фізичні та моральні страждання в позовній заяві недостатньо. Отже, з наданих позивачем доказів можна зробити висновок, що його обмеження полягають лише в протипоказанні до шкідливих та важких умов праці. В іншому позивач має можливість бути повноцінним членом суспільства та забезпечується соціальними пільгами на достатньому рівні.

13.06.2023 року позивач надіслав пояснення по справі, згідно яких пояснив, що у зв`язку з ушкодженням здоров`я я неодноразово проходив лікування, особливо з 2016 року, яке, на жаль, не надавало належного терапевтичного результату та мало короткочасну дію, пройшов огляд експертної комісії, за результатами якого йому 06.05.2016 року вперше встановлено втрату професійної працездатності в ступені 55% та встановлено третю групу інвалідності з подальшою необхідністю в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні. Зазначене вище ушкодження здоров`я позивача, обумовлене істотним погіршенням перебігу професійних захворювань, не може не порушити його звичний спосіб життя, що ОСОБА_1 мав до моменту отримання вказаних захворювань. Цілком логічно було б стверджувати, що будь-яке захворювання, тимчасове або постійне (хронічне), в будь-якої людини буде порушувати звичний спосіб життя. На даний час самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у його житті є стабільними, усвідомлення чого, завдає йому морального дискомфорту. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання та стрес. Позивач додав до позовної заяви письмові докази, що підтверджують обставини, на які він посилався у позовній заяві, а саме роботу на підприємстві відповідача у шкідливих умовах, встановлення йому висновком МСЕК первинно втрати професійної працездатності внаслідок професійних захворювань та медичну документацію, що характеризує стан здоров`я позивача. Таким чином факт встановлення позивачу стійкої втрати працездатності висновком МСЕК вже є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання

Ухвалою суду в задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів відмовлено, зобов`язано ОСОБА_1 відповідно до ст. 93 ЦПК України надати вичерпну відповідь окремо на кожне питання по суті. Від позивача надійшла 18.08.2023 року заява, згідно якої позивач відмовився від надання відповідей на запитання відповідача.

Ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав заяву, згідно якої просив провести розгляд справи без його участі.

Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, підтримав доводи, викладені у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з 20.07.1995 року ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», з 01.12.1995 року по закінченню курсів переведений підземним прохідником четвертого розряду з повним робочим днем в шахті, 01.06.1997 року переведений підземним прохідником п`ятого розряду з повним робочим днем в шахті, 12.01.2016 року позивач був звільнений за станом здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи, п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Згідно з п.13 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 31.03.2016 р. (далі - Акт), висновок про наявність шкідливих умов праці: маються фізичне перевантаження, пил, шум.

Згідно п.17 Акту, Причина виникнення професійного захворювання. Фізичне перевантаження: робоча поза з вимушеними нахилами тулуба під кутом більше 30 град 280 разів за зміну; маса вантажу, що постійно піднімається та переміщується вручну становить 45кг; фізичне динамічне навантаження: при загальному навантаженні за участю м`язів рук, корпусу і ніг - 109804 кг/м; при регіональному навантаженні з переважною участю м`язів рук та плечового суглобу - 35389 кг/м; стереотипні робочі рухи (кількість за зміну) при локальному навантаженні (за участю м`язів кистей та пальців рук) - 20100; величина статичного навантаження на зміну при утримання вантажу: за участю м`язів тулуба та ніг 124100 кг/с, двома руками - 19 500 кг/с, однією рукою - 1500 кг/с; переходи пішки становили 2,5 км за зміну. Умови праці за показником важкості - клас 3.3. Пил гірничої маси: природний, мінеральний утворюється при роботі гірничошахтного обладнання з вмістом вільного діоксиду кремнію більше 10% в концентрації 226,88 мг.куб.м., при ГДК 2,0 мг.куб.м.; пил діяв впродовж 80% змінного часу, умови праці за даним фактором - шкідливі, клас 3.4. Еквівалентний рівень шуму від роботи механізмів на дільниці становив 90 дБ при ГДР 80 дБ.

На підставі медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 24.03.2016 р. протокол №452, Позивачу було встановлено професійне захворювання: радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 і шийна С6, С7 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.), остеоартрозу в поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФС першого-другого ст.) та колінних суглобів (ПФС другого ст.); хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легенів першої ст.), група «А» , ЛН першого ст.; нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху).

Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №017803 від 06.05.2016 року виданої Міжрайонною профпатологічною МСЕК, ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності - 55%, з них 40% - радикулопатія, 10% - ХОЗЛ, 5% - туговухість з 18.04.2016 р. до 01.05.2017.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №431736 від 06.05.2016 року, виданої Міжрайонною профпатологічною МСЕК, ОСОБА_1 , з 18.04.2016 року встановлена третя група інвалідності, внаслідок професійного захворювання, до 01.05.2017 року.

Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №058476 від 16.06.2020 року виданої Міжрайонною профпатологічною МСЕК, ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності - 55%, з них 40% - радикулопатія, 10% - ХОЗЛ, 5% - туговухість з 01.05.2020 р. до 01.05.2023.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №230510 від 16.06.2020 року, виданої Міжрайонною профпатологічною МСЕК, ОСОБА_1 , з 01.05.2020 року встановлена третя група інвалідності, внаслідок професійного захворювання, до 01.05.2023 року.

Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №128793 від 16.05.2023 року виданої Міжрайонною профпатологічною МСЕК, ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності 60 %, з них 45% - радикулопатія, 10% - ХОЗЛ, 5% - туговухість з 01.05.2023 р. до безстроково.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №182790 від 16.05.2023 року, виданої Міжрайонною профпатологічною МСЕК, ОСОБА_1 , з 01.05.2023 року встановлена третя група інвалідності, внаслідок професійного захворювання, безстроково.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці.

Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника.

Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство).

Судом встановлено, що після роботи на підприємстві відповідача в шкідливих умовах протягом 21 року, та звільнення за станом здоров`я 12.01.2016 року до встановлення позивачу третьої групи інвалідності за професійним захворюванням з 18.04.2016 року, позивач на інших підприємствах не працював.

Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як зазначено в пункті 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, №1-9/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до статей 23,1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Суд не може погодитись із запереченнями представника відповідача, який вважає не доведеним позивачем факт заподіяння моральної шкоди так як не встановлені зміни у психічному стані, відповідні записи лікаря-психіатра, психотерапевта, психолога, оскільки згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності, внаслідок професійних захворювань.

З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок отриманого професійного захворювання на виробництві останньому заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується принципом розумності та справедливості, приймає до уваги стан здоров`я позивача, втрату професійної працездатності, інвалідність, вину підприємства в заподіянні шкоди, характер та об`єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаного профзахворювання, втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін життєвих зв`язків, а саме 60 % втрати професійної працездатності, істотність вимушених змін в життєвих стосунках, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 120 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до Закону України №466 внесено зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року).

До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом №466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України).

Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи - платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом (26800 грн станом на 01.01.2023 року).

Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

У зв`язку із зазначеним, моральна шкода на користь позивача підлягає стягненню з урахуванням утримання податку та обов`язкових платежів.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору.

Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1200 грн.

Керуючись ст. 5,12,13, 81, 89, 258,259,263-265,268,273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 120 000 (сто двадцять тисяч) грн. з урахуванням утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь держави судовий збір у розмірі 1 200 (одна тисяча двісті) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля", , місце знаходження: вул. Соборна, буд. 76, м. Павлоград Дніпропетровська область.

Суддя А. О. Врона