Постанова

Іменем України

11 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 199/9549/21

провадження № 61-12077св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «УКРСИББАНК»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» про припинення правовідносин за кредитним договором, договором іпотеки та скасування записів в реєстрі обтяжень

за касаційною скаргою Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2022 року у складі судді Спаї В. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 липня 2023 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Деркач Н. М., Куценко Т. Р.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила суд визнати припиненими правовідносини за кредитним договором від 16 травня 2006 року № 0 про надання споживчого кредиту (далі - кредитний договір) та договором іпотеки від 16 травня 2006 року № 0/1, укладеними між нею та Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» (далі - АТ «УКРСИББАНК»); скасувати обтяження, накладені заборони на домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,0522 га, шляхом виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про іпотеку за № 3656538 та записів про обтяження про заборону за реєстраційними номерами 3211107 та 3211269.

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначала про відсутність у неї заборгованості перед банком, адже вона у примусовому порядку сплатила в повному обсязі заборгованість за кредитним договором, яка була стягнена рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2014 року, унаслідок чого 29 березня 2021 року старший державний виконавець Амур-Нижньодніпровського ДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, що є підставою для застосування статей 598, 599 ЦК України. Однак 02 червня 2021 року банк їй повідомив, що борг погашений не в повному обсязі, оскільки позивач отримала кредитні кошти у доларах США, а погасила заборгованість у гривнях, що станом на 2021 рік не відповідає еквіваленту тої заборгованості у доларах США, яка виникла станом на 2014 рік, тому немає підстав для зняття обтяження іпотечного майна.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська рішенням від 02 лютого 2022 року позов задовольнив частково. Скасував обтяження, накладені на домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,0522 га, кадастровий номер :01:152:0004, шляхом виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про іпотеку за № 3656538 та записів за реєстраційним номером обтяження про заборону за № 3211107 та № 3211269. У решті позову відмовив. Вирішив питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, щовиконавче провадження про стягнення з позивача на користь банку заборгованості за кредитним договором у сумі 73 004,30 грн закінчено з підстав виконання в повному обсязі, тому факт повного виконання зобов`язання позивача за кредитним договором є доведеним. При цьому суд виходив із принципу презумпції правомірності та законності постанови старшого державного виконавця від 29 березня 2021 року у ВП № НОМЕР_1, оскільки зворотного відповідач не довів.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 червня 2022 року провадження у справі зупинялось до залучення до участі у справі правонаступників позивача ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2023 року до участі у справі залучено правонаступників померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в особі законного представника ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в особі законного представника ОСОБА_4 .

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Дніпровський апеляційний суд постановою від 13 липня 2023 року апеляційну скаргу АТ «УКРСИББАНК» задовольнив частково. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2022 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання іпотеки припиненою скасував та в цій частині ухвалив нове рішення, яким позовні вимоги задовольнив. Визнав припиненою іпотеку, яка встановлена на підставі іпотечного договору від 16 травня 2006 року № 0/1, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В. Г. за реєстровим номером 1241, укладеного між АТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , правонаступниками якої є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в особі законного представника ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в особі законного представника ОСОБА_4 . Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2022 року в іншій частині залишив без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції правильно не прийняв перерахунок заборгованості позивача перед банком, здійснений після ухвалення судового рішення, адже це змінює судове рішення в спосіб, не встановлений законом. ОСОБА_1 виконала зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, що відповідно до закону є підставою для припинення іпотеки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги, її узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 09 серпня 2023 року, АТ «УКРСИББАНК» просить скасувати рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2022 року і постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 липня 2023 року та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на те, що суди не врахували правові висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14, від 26 січня 2021 року у справі № 520/16150/15, від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16, від 29 березня 2019 року у справі № 521/21255/13 та постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 705/6116/16, від 29 січня 2020 року у справі № 394/433/17, від 21 березня 2018 року у справі № 520/16150/15.

Як на обґрунтування вимог касаційної скарги банк посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У цій справі належним виконанням зобов`язання з боку позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором буде лише повернення коштів у тій валюті, яка визначена умовами договору, а саме доларах США, тому сплата заборгованості, визначеної у гривні, не свідчить про належне виконання позичальником умов кредитного договору.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 серпня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

21 вересня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

16 травня 2006 року між ПАТ «УКРСИББАНК» і ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 10 000,00 дол. США строком до 15 травня 2021 року та зі сплатою 11,80 % річних.

На забезпечення належного виконання умов кредитного договору 16 травня 2006 року між банком і ОСОБА_1 укладено договір іпотеки №0/1, предметом якого є домоволодіння, реєстраційний номер АДРЕСА_2 , та земельна ділянка площею 0,0522 га, кадастровий номер :01:152:0004, за тією ж адресою.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2014 року у справі № 199/3988/14 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_4 на користь ПАТ «УКРСИББАНК» заборгованість за кредитним договором від 16 травня 2006 року № 0 у розмірі 73 004,30 грн та судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 730,04 грн.

Постановою старшого державного виконавця Амур-Нижньодніпровського ДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 29 березня 2021 року виконавче провадження № НОМЕР_1, відкрите з примусового виконання виконавчого листа № 199/3988/14 2/199/2296/14, виданого 02 лютого 2015 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УКРСАББАНК» заборгованості в розмірі 73 004,30 грн, закінчене у зв`язку з виконанням вимог виконавчого документа в повному обсязі.

24 травня 2021 року представник позивача звернувся до банку із запитом, в якому просив повідомити про існування заборгованості позивача перед банком за кредитним договором із зазначенням розміру такої заборгованості, а також просив надати довідку про погашення кредиту та письмову згоду на можливість компетентних органів зняти заборону на нерухоме майно та припинити іпотеку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Банк листом від 02 червня 2021 року № 25-1-01/40298 повідомив, що зобов`язання за кредитним договором не припинені, оскільки не виконані у валюті договору (у доларах США), а тому іпотека також не є припиненою, у зв`язку з чим немає підстав для зняття обтяжень. Також зазначив про можливість застосування відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга

не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі пункту 7 частини другої статті 16 ЦК України.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України).

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України).

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).

Однією з таких підстав припинення зобов`язання, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України).

За змістом пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України та частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.

Суди встановили, що обсяг зобов`язань позивача за кредитним договором визначений в резолютивній частині рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2014 року у справі № 199/3988/14, яким стягнено солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_4 на користь ПАТ «УКРСИББАНК» заборгованість за кредитним договором від 16 травня 2006 року № 0 у розмірі 73 004,30 грн.

Державний виконавець 29 березня 2021 року виніс постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа у зв`язку з повним виконанням.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2014 року з позивача на користь банку стягнено заборгованість за кредитом у повному обсязі у гривні без визначення еквівалента у доларах США, і це рішення банк не оскаржував; позивач рішення суду виконала повністю, що підтверджується постановою державного виконавця від 29 березня 2021 року про закінчення виконавчого провадження, наявні підстави вважати зобов`язання за кредитним договором виконаним.

Ураховуючи наведене, суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, адже з моменту виконання у повному обсязі зобов`язань, визначених рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2014 року про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, припинилися зобов`язання позивача як за договором кредиту, так і за договором іпотеки.

Схожі за змістом висновки викладені у поставі Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16, у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 629/4356/20 та від 27 квітня 2022 року у справі № 477/33/20.

Аргументи касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій правових позицій Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, зазначених у касаційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки висновки судів попередніх інстанцій не суперечать вказаним правовим позиціям.

Доводи касаційної скарги про те, що сплату коштів, стягнених рішенням районного суду, не можна вважати виконанням основного зобов`язання у повному обсязі, оскільки сума заборгованості сплачена в гривні, є безпідставними, оскільки позивач скористався своїм правом та достроково стягнув в судовому порядку заборгованість за кредитним договором, в результаті чого було стягнено заборгованість в гривні, і рішення суду банк не оскаржував. Після зміни строку кредитування банк не має права нараховувати проценти і пеню, тому розмір заборгованості за основним зобов`язанням зафіксований вказаним рішенням суду.

Інші доводи касаційної скарги на висновки судів не впливають, зводяться до незгоди з ними та цитування постанов Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції в нескасованій частині та постанови апеляційного суду - без змін.

У статті 436 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2022 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 13 липня 2023 року було зупинено ухвалою Верховного Суду від 28 серпня 2023 року, у зв`язку із залишенням цих рішень без змін їх виконання необхідно поновити.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2022 року в нескасованій частині та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 липня 2023 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2022 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 13 липня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов