Провадження № 2/761/8359/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року Шевченківський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Харечко О.В.

за участі:

представника відповідача Цимейко Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У липні 2023р. АТ «Універсал Банк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки ОСОБА_2 , в якому просив суд:

- стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 11 березня 2019р. у розмірі 88994,75 грн. станом на 25 квітня 2023р. (у тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) - 88 994,75 грн.; заборгованість за пенею - 0,0 грн., заборгованість за порушення грошового зобов`язання - 0,0 грн.); судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 11 березня 2019р. відповідачка звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 11 березня 2019р. Положенням анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірник у мобільному додатку вищезазначених документів. Сторонами укладено договір, відповідно до умов якого відповідачці надано кредит у гривні у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі до 40000,00 грн., з можливістю його коригування, зі сплатою обов`язкового щомісячного платежу за користування кредитними коштами у розмірі 4% від заборгованості (не менше 100 грн., але не більше залишку заборгованості), з базовою відсотковою ставкою - 3,1 % на місяць (нараховується на максимальну заборгованість на день, за умови непогашення заборгованості в повному обсязі в пільговий період, за кожний день з моменту виникнення заборгованості) та зі сплатою збільшених відсотків за користування кредитом у розмірі 6,2% на місяць на суму простроченої заборгованості за кредитом. У відповідачки станом на 25 квітня 2023р. утворилась заборгованість в сумі 88994,75 грн., що складається з: тіла кредиту - 88994,75 грн., заборгованість за пенею - 0,0 грн., заборгованість за порушення грошового зобов`язання - 0,0 грн.

З огляду на те, що відповідачка не виконує зобов`язання за кредитним договором і має прострочену заборгованість за тілом кредиту, позивач вимушений був звернутись до суду за захистом свого порушеного права.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 вересня 2023р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи та призначено розгляд справи.

14 листопада 2023р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідачка просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, позивач ввів суд в оману, зазначивши, що заборгованість складається лише з тіла кредиту, та не показав загальну суму відсотків, які вже включені в заборгованість та стягнуті. Відповідачка у відзиві на позов наводить свій розрахунок відсотків, які включені банком до тіла кредиту в сумі 55549,55 грн., при цьому посилалася на правові позиції Верховного Суду та незаконність заявлених позивачем вимог.

21 листопада 2023р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач, зокрема, вказував на те, що наведена відповідачкою практика Верховного Суду не може бути застосована у справі, що розглядається, у зв`язку з тим, що ці правовідносини не є подібними. Також до відповіді на відзив банком додані: деталізована виписка про рух коштів по картковому рахунку; довідка про наявність рахунку; довідка про розмір встановленого кредитного ліміту.

27 листопада 2023р. на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких сторона відповідача вказувала на подібність правових відносин у справі, що розглядається, та у справі, яка розглянута Верховним Судом у справі № 697/302/20. Зазначала про обов`язковість висновків Верховного Суду під час розгляду справи судами.

В прохальній частині позову, сторона позивача клопотала перед судом про розгляд справи у відсутність свого представника, заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові та сторона не заперечує проти заочного розгляду справи.

В судовому засіданні 18 грудня 2023р. просила відмовити в задоволенні позову, з підстав, наведених у відзиві, запереченнях на відповідь на відзив.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідачки, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що відповідачкою, з метою отримання банківських послуг, було підписано анкету-заяву АТ «Універсал Банк» від 11 березня 2019р., в результаті чого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_1 згідна з тим, що дана заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Відповідачка підтвердила, що ознайомилась та отримала примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають договір та зобов`язалась виконувати його умови.

До кредитного договору банком долучено витяг з Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank|UniversalBank, витяг з Тарифів за карткою «Monobank».

З довідки АТ «Універсал банк» про наявність рахунку від 17 листопада 2023р. вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 було відкрито рахунок № НОМЕР_1 (чорна картка), зі строком дії останньої - до грудня 2024р.

Згідно виписки по рахунку вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 користувалась кредитною (платіжною) карткою, а саме: розраховувалась в магазинах, поповнювала картку, знімала готівку в банкоматі, здійснювала переказ грошових коштів на інші карткові рахунки.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором станом на 25 квітня 2023р. заборгованість складає 88894,75 грн., з них:

- 88894,75грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту);

- 0,0 грн. - заборгованості за пенею та комісією;

- 0,0 грн. - заборгованість за порушення грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Універсал Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України, визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві від 11 березня 2019р. відповідачка просила відкрити поточний рахунок, строки здійснення періодичних платежів не встановлені, процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві відсутні умови договору про встановлення комісії та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

У позові банк посилався на те, що 11 березня 2019р. відповідачка підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. У вказаній анкеті-заяві зазначено, що відповідачка погодилась з тим, що ця анкета-заява разом із Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, які були надані їй для ознайомлення у мобільному додатку.

Проте наявні у матеріалах справи Умови і правила надання банківських послуг, Тарифи і Паспорт споживчого кредиту не містять підпису відповідачки.

В силу положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 83 ЦПК України встановлено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

У відповідності до ст. ст. 77-80 ЦПК України подані стороною докази мають бути належними, допустимими, достовірними та у своїй сукупності достатніми для підтвердження фактів, на які посилається сторона.

Водночас єдиним наданим позивачем доказом, що ідентифікує відповідачку, як користувача банківськими послугами АТ «Універсал Банк», є анкета-заява.

Підписана відповідачкою анкета-заява до договору про надання банківських послуг не містить жодних даних про умови кредитування.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015р. (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів «Мonobank» і «UniversalBank», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019р. у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) та у постанові Верховного Суду від 18 травня 2022р. у справі № 697/302/20 (провадження № 61-2498св22).

Суду вважає, що Витяг з Тарифів за карткою «Monobank» та Витяг з Умов та правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів «Мonobank» і «UniversalBank», які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 19 березня 2019р. шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

У позовній заяві та розрахунку заборгованості позивач вказує, що заборгованість відповідачки складає 88994,75 грн., в тому числі тіло кредиту - 88994,75 грн., відсотки - 0,0 грн., пеня - 0,0 грн. за порушення грошового зобов`язання - 0,0 грн.

Тобто позивач стверджує, що тіло кредиту складає 88994,75 грн.

Водночас із розрахунку заборгованості наданої відповідачем, вбачається, що позивач до тіла кредиту автоматично включив відсотки за користування кредитом, інколи нараховуючи їх і відразу списуючи, а інколи навіть без нарахування відразу списував.

Так наданий позивачем розрахунок заборгованості містить графи «Нараховано відсотків на залишок поточної заборгованості за кредитом» та «Сплачено відсотків».

З доданої позивачем до позовної заяви сторінки з визначеннями понять, що містяться в розрахунку заборгованості, вбачається, що: 1) стовпчик з назвою «Нараховано відсотків на залишок поточної заборгованості за кредитом» - це сума, яка нараховується за невиконання умов кредитного договору за відповідною відсотковою ставкою; 2) стовпчик з назвою «Сплачено відсотків» означає, що банк надає кредит згідно з Договором в розмірі зазначеної заборгованості та направляє кредитні кошти на погашення вказаної в цьому пункті заборгованості, а саме: відсотків за користування кредитним лімітом, неустойки за прострочені платежі згідно з Тарифами.

Тобто позивач визнає факт того, що відсотки за користування кредитним лімітом та нарахована неустойка, включається в тіло кредиту та автоматично списується з рахунку позичальника.

Суд погоджується з наведеним відповідачем розрахунком нарахованих, стягнутих та включених у тіло кредиту відсотків в загальній сумі 55549,55 грн. Тому суд вважає за необхідне зменшити суму заборгованості за тілом кредиту (88 994,75 грн.) за рахунок протиправно списаних банком відсотків у розмірі 55549,55 грн.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 січня 2020р. при розгляді справи №6 43/5521/19.

Таким чином, розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором про надання банківських послуг від 11 березня 2019р. складає 33445,20 грн. (88994,75 грн. - 55 549,55 грн.), який підлягає до стягнення.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України від 12.05.1991 р. № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі по тексту - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-ХІІ споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 р. № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996р. № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013р. у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019р. у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Також суд бере до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 18 травня 2022р. у справі № 697/302/20 (провадження № 61-2498св22), в якій АТ «Універсал Банк» подав позов про стягнення заборгованості за проектом «Monobank».

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачкою, позивач дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме слід стягнути з відповідачки на користь позивача суму заборгованості у розмірі 33445,20 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2684,0 грн.

Керуючись ст.ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 81, 89, 133, 141, 223, 258-261, 263-268, 274, 280, 282, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. ст. 525, 526, 533, 554, 610, 612, 624, 1054 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Автозаводська, буд.54/19) до ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 11 березня 2019р. у розмірі 33445 /тридцять три тисячі чотириста сорок п`ять/ грн. 20 коп.; судовий збір у розмірі 2684,0 /дві тисячі шістсот вісімдесят чотири/ грн.

В решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 25 грудня 2023р.

Суддя: