465/7382/23
2-з/465/187/23
У Х В А Л А

про забезпечення позову

09.10.2023 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді - Величка О.В.

за участю секретаря судового засідання Тихан А.М.,

розглянувши заяву представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Приймака Володимира Олександровича про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , Обласне комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Паук Андрій Ярославович, про витребування майна із чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивачів звернувся до суду із заявою про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , Обласне комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Паук Андрій Ярославович, про витребування майна із чужого незаконного володіння.

В обґрунтування своєї позиції зазначає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння, оскільки цілком обґрунтовано стверджують, що остання неправомірно придбала їхню квартиру від особи ( ОСОБА_4 ), яка не мала права її відчужувати, так як ОСОБА_4 набув право власності на квартиру за допомогою підроблених документів. Із сайту оголошень про продаж квартир у м. Львові (https://www.real-estate.lviv.ua) вбачається, що відповідач ОСОБА_3 виставила на продаж квартиру позивачів, яку сама лише нещодавно придбала (13.06.2023 року). Квартиру позивачів загальною площею 45,9 кв. м. виставлено на продаж лише за 37 000,00 доларів США, що є значно менше, ніж реальні ринкові ціни на аналогічну нерухомість. Зазначене, на переконання заявника, свідчить про бажання відповідача швидко продати раніше вкрадену у позивачів нерухомість. Зазначає, що враховуючи поведінку відповідача, яка спрямована на відчуження квартири, є всі підстави вважати, що з метою ускладнення та унеможливлення виконання майбутнього рішення суду, ОСОБА_3 може ще до ухвалення судом рішення по суті спору продати, подарувати, внести квартиру в статутний капітал юридичної особи, вчинити будь-які інші юридичні дії з передачі майна в оренду, користування, заставу, що зведе нанівець рішення суду, та не призведе до ефективного захисту та відновлення порушеного права позивачів. Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що станом на 06.09.2023р. ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира позивачів, яка є предметом цього спору. Забезпечення позову у даній справі унеможливить протиправне відчуження та/або перереєстрацію права власності на квартиру на користь третіх осіб. Представник позивачів стверджує, що вжиття заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру не буде мати наслідком завдання шкоди відповідачу, а тільки збереже існуюче становище сторін до розгляду справи по суті. Вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте, тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу. Враховуючи поведінку відповідача існують достатні підстави вважати, що стосовно квартири позивачів можуть бути вчинені дії з метою подальшої передачі права власності або відчуження на користь третіх осіб, що істотно ускладнить виконання майбутнього рішення суду про задоволення позову.

З огляду на зазначене, вбачається нагальна потреба накладення арешту на квартиру, поки її власником є ОСОБА_3 , з метою ефективного відновлення порушеного права власності позивачів. З огляду на наведені обставини, представник позивачів вважає, що дійсно невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист та поновлення порушених прав позивачів, за захистом яких вони звернулися до суду, а тому, слід вжити заходів для забезпечення позову. В свою чергу, відмова в задоволенні заяви позивачів про забезпечення позову, на переконання представника, призведе до порушення прав позивачів та унеможливить чи утруднить їх відновлення в повному обсязі в майбутньому. Тому просить накласти арешт на спірну квартиру, розташовану у АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень ч.1 ст.153 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України), п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (далі - Постанови від 22.12.2006 року №9) заява позивача про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

З врахуванням положень ст. 153 ЦПК України сторони в судове засідання для розгляду заяви про забезпечення позову не викликалась, у зв`язку із чим фіксація судового засідання не здійснювалась у відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України.

При вирішенні питання про наявність підстав для забезпечення позову суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Відповідно до п. 4 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином, усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що станом на 06.09.2023 р. ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка є предметом спору.

Як зазначено позивачами, ОСОБА_2 ніколи не проживав та не був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 адреса була використана невідомими особами з метою нібито посвідчення договору купівлі-продажу квартири саме у м. Києві приватним нотаріусом Кударенко В.М. ОСОБА_2 у дворічному віці виїхав на постійне місце проживання у російську федерацію та більше ніколи не повертався на територію України. За час життя ОСОБА_2 у російській федерації він отримав низку документів на своє ім`я (в тому числі по хворобі, інвалід 2 групи, документи із навчального закладу, більше того 21.10.2008 року ОСОБА_2 отримав паспорт громадянина російської федерації).

Із Довідки №032/626118 від 27.06.2023 року вбачається, що громадянин російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 16.11.1998 року і по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . 21.10.2008 року ОСОБА_2 отримав паспорт громадянина російської федерації, в якому також є відмітка про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 , крім цього, до матеріалів позовної заяви долучено копії інших документів, в яких зазначено місце проживання ОСОБА_2 саме у м. Волгоград.

Із Довідки серії МСЄ-2006 № від 17.07.2007р. вбачається, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 2 групи з дитинства, інвалідність встановлена безстроково. Із довідки від 30.06.2023 року вбачається, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Диспансерному відділі №1 м. Волгоград, страждає хронічним психічним захворюванням, є інвалідом 2 групи, та потребує постійного стороннього догляду, який здійснює його мати ОСОБА_1 .

Довідкою №01-20-558 від 04.07.2023 р. підтверджується факт навчання ОСОБА_2 на денній формі навчання з 01.09.2008 р.до 03.06.2010 р. у «Волгоградському коледжі ресторанного сервісу і торгівлі». У зв`язку із наведеним вище ОСОБА_2 не покидає на тривалий час свого постійного місця проживання у м. Волгоград та не до кінця може усвідомлювати значення своїх дій, що породжує обгрунтований сумнів у можливості підписання ним 06.04.2010 р. у м. Києві спірного договору купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . В свою чергу, ОСОБА_4 із 08.02.2002 року і по даний час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , зазначена обставина вбачається із Відомостей з реєстру Львівської міської територіальної громади №012046-Ф від 04.04.2023р. З огляду на те, що спірна квартира знаходиться у м. Львові, а дійсне місце реєстрації ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є відмінним від того, що зазначене у спірному договорі купівлі-продажу, наведене породжує обгрунтовані сумніви в тому, що правочин міг бути посвідченим у м. Києві.

В результаті укладених договорів, які, на перконання позивачів, вчинені на підставі підроблених документів, квартира АДРЕСА_5 , що належала позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за договором купілі-продажу від 06.04.2010 року відчужена ОСОБА_4 , який на підставі договору від 13.06.2023 року продав таку ОСОБА_3 .

Згідно долучених до заяви про забезпечення позову доказів на інтернет-ресурсі www.real-estate.lviv.ua на даний час розміщено оголошення про продаж даної квартири, яка є спірною та яка, як стверджують позивачі, вибула з їхньої власності поза їхньою волею внаслідок підробки документів.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що між сторонами дійсно існує спір щодо витребування на користь позивачів квартири, яка, як вони стверджують, вибула з їх власності поза їх волею на підставі договору купівлі - продажу, якого вони ніколи не укладали. Водночас вжиття заходів відповідачем щодо продажу спірної квартири вказує на необхідність забезпечення позову, адже у випадку реального відчуження квартири захист прав позивачів буде ускладненим, а також це може перешкодити виконанню можливому рішенню суду, якщо таке буде ухвалено на користь позивачів.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до висновку про обґрунтованість наведених у ній доводів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, оскільки вбачаються достатні підстави вважати, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду. Суд вважає, що загроза відчуження відповідачем спірного майна є цілком реальною, оскільки це майно (квартира) та право власності на нього є предметом спору у справі, а крім цього, право власності на неї переходило до інших осіб, що вказує на високу ймовірність того, що квартира після відкриття провадження у цивільній справі може бути знову відчужена. Проте, у разі її чергового відчуження захист прав позивачів буде утрудненим та може в подальшому унеможливити виконання рішення суду.

Водночас суд вважає, що вид забезпечення позову, про застосування якого просить заявник, а саме накладення арешту на квартиру, не є адекватним вимогам, на забезпечення яких він заявляється. У постанові Верховного Суду від 19.02.2021 року у справі №643/12369/19 (провадження №61-21685св19) зроблено правовий висновок про те, що арешт майна це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна, водночас заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном. При цьому, враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

З огляду на вищезазначене, для охорони матеріально-правових інтересів позивачів, які полягають у реальному виконанні позитивного для нього рішення, у разі прийняття такого, у даному випадку достатнім та адекватним видом забезпечення позову буде заборона відповідно до п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України відчужувати майно його власником.

А тому, керуючись ст.ст.149-153, 261, 353, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Приймака Володимира Олександровича про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , Обласне комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Паук Андрій Ярославович, про витребування майна із чужого незаконного володіння задовольнити частково.

Забезпечити позов шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 060, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання до Львівського апеляційного суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Копії ухвали надіслати позивачу, відповідачам та третій особі.

Ухвалу складено та підписано 09.10.2023 року.

Стягувач (позивач 1): ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_6 .

Стягувач (позивач 2): ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 .

Боржник (відповідач): ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_7 .

Третя особа: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_4 .

Третя особа: Обласне комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», м. Львів, вул. Липинського, 54.

Третя особа: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Паук Андрій Ярославович, м. Львів, вул. Костя Левицького, 3/1А.

Суддя Величко О.В.