Справа № 333/2229/22
Провадження № 4-с/333/11/23
УХВАЛА

Іменем України

06 квітня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Кулик В.Б., за участю секретаря судового засідання Кари Н.Ю., приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А., представника заінтересованої особи ОСОБА_1 адвоката Шкабуро О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Запоріжжі, цивільну справу № 333/2229/22 за скаргою ОСОБА_2 в особі представника адвоката Харламова Дмитра Ігоровича на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни у виконавчому провадженні № 66446552, стягувач Акціонерне товариство «МетаБанк», боржник ОСОБА_3 , заінтересовані особи ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Земля Плюс 2006»,

В С Т А Н О В И В:

15.06.2022 року до суду надійшла скарга ОСОБА_2 в особі представника адвоката Харламова Д.І., у якій останній просив суд визнати протиправною та недійсною оцінку нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , проведену суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Земля Плюс 2006» станом на 24.09.2021 року в межах процедури виконавчого провадження та визнати причину пропуску строку звернення до суду зі скаргою поважною. Підставою для поновлення строку вказав, що представник скаржниці ознайомився з матеріалами виконавчого провадження 17.02.2022 року. 24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022/2022-02-24 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України було введено воєнний стан, що з його точки зору зумовило поважність пропуску строку звернення до суду зі скаргою.

Ухвалою судді від 16.06.2022 року скаргу прийнято до розгляду, поновлено строк на подання скарги на дії приватного виконавця, відкрито провадження, справу призначено до розгляду, витребувано у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. інформацію про виконавче провадження № 66446552, виконавчий лист № 333/4069/18, виданий Комунарським районним судом м. Запоріжжя 24.09.2020 року.

10.08.2022 року до суду надійшов відзив на скаргу від приватного виконавця Шавлукової З.А., в якому вона зазначила, що 08.10.2021 року на адресу боржників нею було направлено повідомлення про результати оцінки майна боржника. Твердження скаржниці про те, що вона отримала повідомлення про результати оцінки лише 17.02.2022 року, після ознайомлення адвоката з матеріалами виконавчого провадження, є такими, що не відповідають дійсності. Таким чином, скаржник звернулася до суду з порушенням строку. Крім того, у рамках зведеного виконавчого провадження № 66459073 арештоване і описане майно боржниці: квартира АДРЕСА_1 , що є предметом іпотеки. Опис проводився без доступу всередину квартири, так як двері ОСОБА_2 не відчинила. Відповідно до звіту саме ринкова вартість квартири, а не ліквідаційна, становить 578 984,00 грн. Розгляд справи без залучення суб`єкта оціночної діяльності не може бути об`єктивним. Також скаржник не надала жодних доказів того, що визначена вартість майна не відповідає середній ринковій вартості аналогічного майна. Торги з реалізації майна відбувалися шляхом проведення аукціону і реалізація відбулася лише на других торгах (після проведення його уцінки).

12.08.2022 року до суду надійшла заява від представника ОСОБА_1 адвоката Шкабуро О.В. про залучення його до участі у справі як заінтересованої особи, оскільки він є добросовісним набувачем майна як переможець аукціону СЕТАМ, і йому 13.01.2022 року приватним нотаріусом було видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів і зареєстровано за ним право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Скаржниця звернулася до суду з порушенням строку звернення, встановленого законодавством України. Крім того, у звіті при визначенні вартості майна обґрунтовано доцільність застосування коефіцієнту корегування на умови продажу, що відображає різницю між добровільним і примусовим продажем, враховуючи, що оцінка майна здійснена в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, тобто продаж не є добровільним, що впливає на строки такого продажу і на ціну. Оцінювач має бути самостійним учасником цієї справи. Крім того, якщо на момент вирішення скарги предмет іпотеки вже реалізований на електронних торгах, у переможця електронних торгів щодо нього виникли певні цивільні права, то існує спір про право цивільне. Тобто подання скарги на дії і бездіяльність виконавця щодо оцінки майна після завершення процедури примусової реалізації оголошенням переможця та оформлення на нього права власності на спірне майно є безпідставним, так як звіт про оцінку майна у такому разі вичерпав свою дію. При цьому одночасно з поданням даної скарги, скаржник звернувся до суду з позовом про визнання недійсним електронних торгів, скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна. Також спірна квартира виставлялася на продаж в аукціоні СЕТАМ кілька разів. 11.10.2022 року стартова ціна складала 578 984,00 грн., але за таку високу ціну аукціон не відбувся, після чого квартиру було уцінено і виставлено повторно 11.11.2021 року зі стартовою ціною 492 136,40 грн., а вході аукціону вона піднялася до 560 000,00 грн.

15.08.2022 року від представника стягувача до суду надійшов відзив на скаргу, в якому він зазначив, що скаржниця була ознайомлена з результатами визначення вартості майна 11.11.2021 року, тому нею пропущено строк звернення до суду з відповідною скаргою. Виставлене за ринковою вартістю у розмірі 578 984,00 грн. майно не було реалізовано з перших торгів, у зв`язку з відсутністю пропозицій покупців за цією ціною, тому вона була зменшена відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження». В результаті других торгів квартира з початковою ціною 492 136 грн. 40 коп. була реалізована за 560 000,00 грн. Тобто продаж майна відбувся не за ринковою вартістю, а у формі аукціону.

30.08.2022 року до суду від скаржниці надійшла відповідь на відзив, в якій вона зазначила, що замовник оцінки повинен був забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна. Ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього передує проведенню експертизи. У п. 28 Національного стандарту № 1 вказано саме про ліквідаційну вартість, а не будь-яку іншу. Крім того, коефіцієнт було математично невірно розраховано оцінювачем. Зниження ринкової вартості об`єкта продажу на відкритих торгах повинно відбуватися не на підставі знижувальних коефіцієнтів в рамках самої оцінки, а в порядку уцінення за ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження». Визначення вартості майна боржника є процесуальною дією виконавця, тому оскаржити оцінку можливо в порядку оскарження рішення та дій виконавця.

Ухвалою суду від 23.11.2022 року до участі в справі залучено в якості заінтересованих осіб ОСОБА_1 , ТОВ «Земля Плюс 2006».

У судове засідання представник скаржниці ОСОБА_2 адвокат Харламов Д.І. не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути скаргу без його участі та без участі скаржниці, скаргу просить задовольнити з підстав викладених у ній.

Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Шавлукова З.А. у судовому засіданні вважала скаргу безпідставною, посилаючись на те, що нею дотримано всіх вимог Закону щодо визначення вартості майна та доведення результатів оцінки майна до відома сторін. Вказувала, що з повним текстом звіту про оцінку майна боржниця була ознайомлена більш ніж 7 місяців тому, а твердження про те, що ОСОБА_2 отримала повідомлення про результати оцінки майна лише 17.02.2022 року після ознайомлення адвоката із матеріалами виконавчого провадження є таким, що не відповідає дійсності та не може бути законною підставою для поновлення строку звернення зі скаргою до суду. Просила залишити скаргу без розгляду.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_1 адвокат Шкабуро О.В. підтримав доводи приватного виконавця, додатково зазначив, що оскарженням дій приватного виконавця боржниця ОСОБА_2 намагається затягнути час, вважає, що дії приватного виконавця відповідають закону, просить у скарзі відмовити.

Інші учасники судового провадження у судове засідання не з`явились. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 450 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду скарги.

Європейський суд з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» («Alimentaria Sanders S.A. v. Spain», рішення від 07.07.1989 року, заява № 11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справу, та, зважаючи на межі розгляду справи в суді, суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні.

Суд, заслухавши сторони, перевіривши доводи скарги та додані до неї документи, оглянувши матеріали виконавчого провадження № 66459073, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. знаходиться зведене виконавче провадження № 66459073 щодо стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 на користь АТ «МетаБанк», до складу якого входять: виконавче провадження № 66446552 з виконання виконавчого листа, виданого 24.09.2020 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя по справі № 333/4069/18, щодо стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 49 947,07 доларів США та 18 790 грн. 86 коп.; виконавче провадження № 66446970 з виконання виконавчого листа, виданого 24.09.2020 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя по справі № 333/4069/18, щодо стягнення судового збору в сумі 10 115 грн. 44 коп.; виконавче провадження № 66447769 з виконання виконавчого листа, виданого 11.06.2018 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя по справі № 333/1048/15-ц, щодо стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 9 591,64 доларів США та пені в сумі 125 884 грн. 51 коп.; виконавче провадження № 66448261 з виконання виконавчого листа, виданого 11.06.2018 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя по справі № 333/1048/15-ц, щодо стягнення судових витрат в сумі 4 770 грн. 94 коп.

10.09.2021 року в рамках зведеного виконавчого провадження № 66459073 арештоване і описане майно боржника квартира за адресою: АДРЕСА_2 , що є предметом іпотеки.

24.09.2021 року приватним виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Земля Плюс 2006» для визначення ринкової вартості арештованої квартири.

Відповідно до звіту про оцінку майна боржника, виконаного суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Земля плюс 2006», ринкова вартість двокімнатної квартири з урахуванням умов примусової реалізації, станом на 24.09.2021 року складає 578 984,00 грн.

08.10.2021 року рекомендованим листом на адресу ОСОБА_2 , а саме: АДРЕСА_2 , приватним виконавцем було направлено повідомлення про результати оцінки майна боржника (лист від 07.10.2021 року № 18429), що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень від 07.10.2021 року.

16.11.2021 року на адресу приватного виконавця надійшла заява боржника ОСОБА_2 від 12.11.2021 року, в якому вона посилаючись на отримання 11.11.2021 року від приватного виконавця листа від 07.10.2021 року № 18429, просила надати можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження № 66459073, а також надати копії документів виконавчого провадження, в тому числі звіту про оцінку квартири.

Отже, ОСОБА_2 підтверджено факт отримання повідомлення про результати оцінки майна саме 11.11.2021 року, а не як зазначено у скарзі 17.02.2022 року.

23.11.2021 року на звернення ОСОБА_2 приватним виконавцем рекомендованим листом на її адресу було направлено відповідь на заяву, що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень. До відповіді було приєднано засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження, в тому числі повідомлення про результати оцінки майна та копію звіту ТОВ «Земля Плюс 2006» про оцінку майна.

Відповідно до положень ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Частина 2 ст. 449 цього Кодексу передбачає, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно з ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі, якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити її у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними права не допускається.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом строки.

Дотримання строку звернення до суду із скаргою є однією з умов для реалізації права, вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у відносинах.

Отже, чинне законодавство встановленими строками, обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

З врахуванням наведеного, судом встановлено, що повідомлення від приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. про результати оцінки квартири за адресою: АДРЕСА_2 , було отримано боржником ОСОБА_2 11.11.2021 року згідно з приписами ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Проте, до Комунарського районного суду м. Запоріжжя за захистом прав боржниці ОСОБА_2 , її представник адвокат Харламов Д.І. звернувся з пропуском строку, встановленого ч. 1 ст. 449 ЦПК України.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Виходячи зі змісту вищенаведених положень ЦПК України, дотримання вимог процесуального законодавства України при пред`явленні скарги до суду є імперативним правилом.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.11.2020 року в справі № 439/1493/15-ц (провадження № 61-7804св19) зроблено висновок по застосуванню статті 449 ЦПК України та вказано, що «такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно із скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. При вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав процесуальний закон не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій. При цьому судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи».

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступу до правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Таким чином, в кожному випадку скаржник при зверненні до суду із скаргою повинен як дотримуватися норм процесуального законодавства, так і очікувати, що ці норми застосовуються.

В силу вимог ч. ч. 1, 4 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Як встановлено, сторона боржника обґрунтовує поважність пропуску строку звернення з скаргою тим, що представник ознайомився з матеріалами виконавчого провадження 17.02.2022 року. 24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022/2022-02-24 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України було введено воєнний стан, що зумовило поважність пропуску строку звернення до суду з скаргою.

Проте, як встановлено з матеріалів зведеного виконавчого провадження та пояснень приватного виконавця, ОСОБА_2 була обізнана про наявність результатів визначення оцінки арештованого майна у виконавчому провадженні № 66459073 ще 11.11.2021 року, оскільки отримала повідомлення про результати визначення оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі згідно з приписами ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю, зокрема, про зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник фізична особа також про зміну місця роботи.

Всупереч цим приписам Закону України «Про виконавче провадження», боржниця самостійно не повідомляла державного виконавця про зміну місця проживання чи перебування.

З врахуванням наведеного, зазначена стороною боржника причина пропуску строку не може бути визнана поважною.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для подання скарги пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суд відповідно до ст. 89 ЦПК України дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Також суд звертає увагу на те, що ОСОБА_2 мала можливість ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження, внесеними до автоматизованої системи виконавчого провадження, за адресою в мережі інтернет htps://asvpweb.minjust.gov.ua/ за допомогою ідентифікатора доступу.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Вказані обставини не можуть бути достатніми та переконливими для поновлення пропущеного строку для подачі скарги та не відносяться до непереборних, пов`язаних із дійсними істотними труднощами, а також не належать до тих, що виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк.

У постанові Верховного Суду від 18.11.2020 року у справі № 466/948/19, зроблено висновок, що з`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Проте, на думку суду, з метою недопустимості порушення доступу до правосуддя, враховуючи запровадження воєнного стану та кількість наявних виконавчих проваджень, де боржницею є ОСОБА_2 необхідно надати правову оцінку доводам останньої з приводу оцінки нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , проведену суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Земля Плюс 2006».

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.

Частиною першою ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.

Аналіз статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що учасники виконавчого провадження мають право на оскарження оцінки майна, а не процесуальної дії державного виконавця, оскільки відповідно до цієї статті державний виконавець лише залучає оцінювача, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». У своїй діяльності суб`єкт оціночної діяльності є самостійним, а тому виконавець жодним чином не може впливати на порядок проведення оцінки майна, а тому вимоги скарги в частині оскарження зазначених дій приватного виконавця є безпідставними, що відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 07.04.2021 року у справі № 753/3055/18.

Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Відповідно до частини шостої статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Статтею 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання відповідно до договору. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року № 1440, є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах.

У пунктах 15, 16 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» передбачено, що методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно.

Визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів у оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки.

Відповідно до п. 52 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел (за винятком документів, надання яких повинен забезпечити замовник оцінки згідно з договором), їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. При цьому оцінювач повинен проаналізувати всі інформаційні джерела, пов`язані з об`єктом оцінки, тенденції на ринку подібного майна, інформацію про угоди щодо подібного майна, які використовуються у разі застосування порівняльного підходу, та іншу істотну інформацію. У разі неповноти зазначеної інформації або відсутності її взагалі у звіті про оцінку майна зазначається негативний вплив цього факту на результати оцінки.

Пунктами 50-55 Національного стандарту № 1 визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна.

Національний стандарт № 2 «Оцінка нерухомого майна», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 року № 1442 є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що оцінка нерухомого майна має здійснюватися відповідно до Національного стандарту № 2 «Оцінка нерухомого майна», з урахуванням вимог Національного стандарту № 1, яким визначено загальні засади.

Згідно з п. 50 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється ознайомлення з об`єктом оцінки.

Пунктом 51 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» передбачено, що незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки, ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Разом з цим, відповідно до пункту 56 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» звіт про оцінку майна, у тому числі, має містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість.

При цьому суди мають враховувати, що суб`єкт оціночної діяльності є учасником виконавчого провадження, а не посадовою особою державної виконавчої служби і його звіт про оцінку майна є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача, а не актом державного органу.

Згідно із ч. 4 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна.

У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Статтею 32 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено відповідальність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, а згідно з частиною 2 цієї статті оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема, за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.

Ураховуючи викладене, чинним законодавством України передбачено підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема недостовірності чи необ`єктивності оцінки майна) ним своїх обов`язків.

Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності-суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Системний аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.

Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.

Отже, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів.

Аналогічну правову позицію викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.03.2018 року у справі № 914/881/17 (провадження № 12-18гс18).

Крім того, у постанові Верховного Суду від 06.02.2019 року у справі № 168/828/16-ц також зазначається, що за змістом статей 12, 33 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання висновки та його дії стосовно реалізації своєї практичної діяльності з визначених питань, що унеможливлює оспорювання в судовому порядку такого звіту.

Враховуючи наведене та перевіряючи доводи скарги у такій категорії справ, суд, перш за все, має перевірити дотримання виконавцем вимог закону зокрема, під час проведення опису та арешту майна, визначення суб`єкта оціночної діяльності, доручення йому подати звіт про оцінку майна та повідомлення сторін виконавчого провадження про вартість майна.

Як сама скарга, так і долучені до неї матеріали, не містять посилань на докази, що підтверджують порушення виконавцем встановленої законом процедури опису та арешту майна, визначення суб`єкта оціночної діяльності, доручення йому подати звіт про оцінку майна та повідомлення сторін виконавчого провадження про вартість майна.

Скаржницею не наведено обґрунтованих доводів на користь того, що державний виконавець порушив встановлену законом процедуру опису і арешту нерухомого майна, а також порядок визначення суб`єкта оціночної діяльності і доручення подати звіт про оцінку майна.

Державним виконавцем повідомлено боржника про визначення вартості майна боржника в порядку ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Доказів, які б свідчили про звернення боржниці до приватного виконавця з відповідними заявами про незгоду з результатами визначення вартості майна вказаного у цьому звіті не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про правомірність дій державного виконавця та дотримання ним вимог закону, а отже скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги.

Керуючись ст. ст. 120-127, 260, 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_2 в особі представника адвоката Харламова Дмитра Ігоровича на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни у виконавчому провадженні № 66446552, стягувач Акціонерне товариство «МетаБанк», боржник ОСОБА_3 , заінтересовані особи ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Земля Плюс 2006», відмовити повністю.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Запорізького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 11 квітня 2023 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя В.Б. Кулик