Справа № 2-721/96
Провадження 2-з/522/297/23
УХВАЛА

04 жовтня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Науменко А.В.,

за участю секретаря - Звонецької І.М.

розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання втратившим права на житлову площу,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Центрального районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання втратившим права на житлову площу.

15 серпня 2023 року від ОСОБА_1 надійшла заява про відновлення втраченого судового провадження № 2-721/96.

Ухвалою суду від 04.10.2023 року вирішено відновити втрачене провадження у справі № 2-721 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання втратившим права на житлову площу в частині повного тексту ухвали суду від 30.08.1994 року про забезпечення позову та вступної та резолютивної частини рішення Приморського районного суду міста Одеси від 14.11.1996 року.

Відповідно до Ухвали Суворовського райсуду м. Одеси від 30.08.1994 року вирішено накласти арешти на квартиру АДРЕСА_1 .

Як вбачається з вступної та резолютивної частини рішення від 14.11.1996 року по справі за № 2-721/96 вирішено «В иске ОСОБА_4 к ОСОБА_5 о признании утратившим право пользования жилплощадью в квартире АДРЕСА_2 отказать. Иск ОСОБА_5 , удовлетворить. Вселить ОСОБА_5 в квартиру АДРЕСА_2 . Обязать ОСОБА_4 не препятствовать ОСОБА_5 в пользовании квартирой АДРЕСА_2 .

Выселить по пр. Домбровскую Надежду Андреевну из квартиры АДРЕСА_3 .

Изменить договор найма жилого помещения на квартиру АДРЕСА_2 .

Обязать Суворовскую районную администрацию г. Одессы заключить договор найма на комнату площадью10,04 м.2 в квартире АДРЕСА_2 , а с ОСОБА_4 договор найма на комнату площадью 17,4 м.2 в квартире АДРЕСА_2 , оставив коммунальные удобства в общем пользовании.»

З копії ухвали Одеського обласного суду від 25 лютого 1997 року вбачається, що касаційна скарга ОСОБА_2 залишено без задоволення, а вказане рішення суду залишено без змін.

До суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30.08.1994 року.

Заява обґрунтована тим, що після смерті чоловіка заявника ОСОБА_2 заявник не має змоги оформити право власності в порядку спадкування.

У судове засідання призначене на 04.10.2023 року сторони не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином. Від заявника надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Як вбачається з свідоцтва про право власності від 26.03.1999 року 645/1000 частки квартири АДРЕСА_4 , власником майна подружжя вказано чоловіка заявниці ОСОБА_6 .

Як вбачається з Договору купівлі-продажу майна від 19.01.2000 року ОСОБА_2 під час перебування у шлюбі з заявником придбав 355/1000 частки квартири АДРЕСА_4 . Таким чином, суд вбачає, що 355/1000 частини квартири є спільним сумісним майном подружжя придбаним під час шлюбу.

Відповідно до Свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Заявник ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 відповідно до Свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 .

Наявність арешту на майно, що належить померлому чоловіку заявника на праві власності та підтверджено державною реєстрацією, перешкоджає заявнику, як спадкоємцю в повній мірі користуватись та розпоряджатись своїм майном, що відповідно суперечить принципам верховенства права.

Арешт належного позивачу нерухомого майна порушує міжнародний принци «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо нього будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власністю після закінчення відповідних розслідувань.

Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Згідно з ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Частиною 3 статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частина 2 статті 43 ЦПК встановлює, що учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Крім того, як зазначив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11 незняття арешту з майна боржника протягом тривалого часу за відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Виходячи з викладеного, наявність арешту з 1996 року є невиправданим втручанням у можливість заявника оформити право власності на майно, а саме квартиру АДРЕСА_4

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про заяви про зняття арешту в повному обсязі, оскільки зазначений арешт порушує її законні права.

Керуючись ст. ст.5, 12, 13, 18, 76-81, 89, 141, 211, 223, 258, 263-265, 274, 280, 354 ЦПК Україн, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання втратившим права на житлову площу - задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову у виді арешту на квартиру АДРЕСА_4 накладені ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 30.08.1994 року.

Роз`яснити, що ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову є підставою внесення/виключення відомостей до/з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у порядку встановленим Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Оскарження ухвали про скасування забезпечення позову або про заміну одного виду забезпечення іншим зупиняє виконання цієї ухвали.

Копію ухвали суду направити сторонам для відома.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали. Учасники справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя А.В. Науменко