ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6892/23 Справа № 212/6780/22 Суддя у 1-й інстанції - Колочко О.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 212/6780/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_4 , на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 травня 2023 року, яке ухвалено суддею Колочко О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 08 червня 2023 року,

УСТАНОВИВ:

В грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Черник Олександра Петрівна, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 07 липня 1995 року вона уклала шлюб з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після укладення шлюбу ОСОБА_1 зареєструвалася за адресою мешкання свого чоловіка: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку, і позивач 03 червня 2022 року звернулася із заявою до приватного нотаріуса Черник О.П. про прийняття спадщини. Станом на час звернення до суду позивач не отримала свідоцтва про право на спадщину. При зверненні до нотаріуса позивачу стало відомо, що 27 травня 2022 року після смерті ОСОБА_5 була заведена спадкова справа, так як після смерті ОСОБА_5 залишився заповіт, посвідчений 15 травня 1996 року, яким він все своє майно заповів дочкам ОСОБА_6 та ОСОБА_3 в рівних частках.

Позивач вважає, що вона має право на прийняття спадщини після смерті свого чоловіка за законом на підставі ст. 1261 ЦК України, в першу чергу, так як прожила з спадкодавцем в шлюбі 28 років, про заповіт не знала і наразі не може прийняти спадщину, оскільки в неї відсутні правовстановлюючі документи.

На підставі наведеного вище позивач просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 травня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог посилаючись на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення дійшов помилкового висновку про те, що свідоцтва про право на спадщину не видані сторонам у зв`язку з тим, що строк, визначений законом для вчинення вказаних нотаріальних дій, в даному випадку для прийняття спадщини після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , спливає 22 березня 2023 року, оскільки такий строк сплинув 25 листопада 2022 року. Тому, у зв`язку з тим, що зі спливом терміну прийняття спадщини за Законом свідоцтва про право на спадщину відповідачам не були видані, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.

Апелянт зауважує на тому, що після смерті чоловіка позивач по справі здійснювала схоронність спадкового майна, при цьому чоловік відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_7 постійно розкрадав майно, погрожував позивачу фізичною розправою. При цьому відповідач ОСОБА_1 на рівних з позивачем правах користується спірним житловим будинком та лише після приїзду відповідача ОСОБА_3 позивачу почали погрожувати.

Вказує на те, що відповідач ОСОБА_3 приховала від суду першої інстанції той факт, що вона надала своєму чоловікові довіреність на здійснення усіх повноважень щодо оформлення спадкових прав, при цьому не допускається приймати заяви про прийняття спадщини, про відмову від неї або заяви про її відкликання, складені від імені спадкоємців їх представниками, що діють на підставі довіреностей.

Також апелянт вказує на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення та відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача взагалі не застосував законодавчої бази, не взяв до уваги доводи і докази позивача та її представника.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачів просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на переконання представника відповідачів, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_8 та її представника ОСОБА_4 , які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити,представника відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_9 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення,з наступних підстав.

Як установлено судом та убачається із матеріалів справи, ОСОБА_5 та ОСОБА_10 07 липня 1995 року уклали шлюб, після укладення шлюбу прізвище дружини присвоєно « ОСОБА_11 » (а.с.22).

15 травня 1996 року ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі № 1-1198, відповідно до якого ОСОБА_5 усе своє майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на час його смерті, заповів ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , в рівних частинах кожній (а.с.128,135).

ОСОБА_6 після реєстрації шлюбу 28 вересня 2012 рок змінила прізвище на « ОСОБА_12 » (а.с.47, 64-66).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 23 травня 2022 року та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 27 травня 2022 року (а.с.125-127).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, зокрема у вигляді житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.9).

27 травня 2022 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Черник О.П. заведено спадкову справу № 48/2022, номер у спадковому реєстрі 69321328, до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 (а.с. 121-142).

З копії зазначеної вище спадкової справи убачається, що ОСОБА_3 звернулася до нотаріуса 27 травня 2022 року із заявою про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті батька ОСОБА_5 (а.с.122).

З аналогічною заявою до нотаріуса 03 червня 2022 року звернулася дружина померлого ОСОБА_1 , у якій зазначила, що вона має право на обов`язкову частку у спадщині і зобов`язалася надати документи, що підтверджують її право на обов`язкову частку додатково (а.с.137).

Також, в матеріалах спадкової справи міститься довідка від 27 травня 2022 року № 2074, згідно з якою станом на 23 травня 2022 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_13 (а.с. 125).

У своїх листах від 27 жовтня 2022 року за № 217/02-14 та № 216/02-14 на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно, нотаріус Черник О.П. повідомляє, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є спадкоємцями померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 . ОСОБА_2 прийняла спадщину фактично, оскільки була зареєстрована та проживала за однією адресою з померлим, ОСОБА_3 прийняла спадщину шляхом подачі відповідної заяви до нотаріальної контори. Свідоцтва про право на спадщину на майно померлого ОСОБА_5 ще не видані, термін прийняття спадщини, встановлений станом на поточну дату не сплинув (а.с.140).

Крім того, судом встановлено, що 07 листопада 2022 року ОСОБА_1 подала до приватного нотаріуса Черник О.П. заяву про зупинення вчинення нотаріальних дій до вирішення питання про право на спадщину у судовому порядку (а.с.141-142).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що вона має право на прийняття спадщини після смерті свого чоловіка за законом на підставі ст. 1261 ЦК України, в першу чергу, так як прожила з спадкодавцем в шлюбі 28 років, про заповіт не знала і наразі не може прийняти спадщину, оскільки в неї відсутні правовстановлюючі документи.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що неможливість отримання ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину, не пов`язана ні з втратою правовстановлюючого документа, який засвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно, ні з оспорюванням відповідачами її права на отримання у порядку спадкування обов`язкової частки у спадщині, а тому відсутні визначені законом підстави для визнання за позивачем у судовому порядку права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 1217 ЦК України закріплено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1241 ЦК України право на обов`язкову частку в спадщині мають право малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно з спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як убачається із матеріалів справи, померлий ОСОБА_5 за життя склав заповіт, яким заповів усе своє майно у рівних частинах своїм дочкам відповідачам по справі ОСОБА_3 , ОСОБА_14 , які у встановленому законом порядку прийняли спадщину.

Позивач ОСОБА_1 , як непрацездатна дружина померлого спадкодавця, має право на обов`язкову частку у спадщині у розмірі 1/6 частини, і є такою, що прийняла спадщину у встановлений законом спосіб і строки, що не оспорюється відповідачами, і підтверджується третьою особою нотаріусом.

Свідоцтва про право на спадщину сторонам по справі не видані у зв`язку із тим, що на час звернення до суду з позовом строк для прийняття спадщини не закінчився відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», якою встановлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці, тобто строк, визначений законом для вчинення вказаних нотаріальних дій, у даному випадку для прийняття спадщини після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , спливає 22 березня 2023 року.

На час розгляду судом першої інстанції даної справи Свідоцтва про право на спадщину сторонам по справі не видані у зв`язку із зупиненням вчинення нотаріальних дій приватним нотаріусом Черник О.П. за клопотанням спадкоємця ОСОБА_8 відповідно до п. 4.13 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мін`юсту України від 22 лютого 2012 року за № 296/5.

У п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» указано, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України, власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Пленум Верховного Суду України в постанові № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», роз`яснив, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину (п.23).

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в узагальненні від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» звернув увагу на те, що відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Але визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину.

Матеріалами справи установлено, що як на час подання позову до суду першої інстанції, так і на час вирішення спору судом першої інстанції, відсутня відмова нотаріуса у видачі Свідоцтв про право на спадщину, зокрема через відсутність у позивача ОСОБА_1 правовстановлюючих документів на спадкове майно.

На підставі наведеного вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що неможливість отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину не пов`язана ні з втратою правовстановлюючого документа, який засвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно, ні з оспорюванням відповідачами її права на отримання у порядку спадкування обов`язкової частки у спадщині, а тому відсутні правові підстави для визнання за позивачем у судовому порядку права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення дійшов помилкового висновку про те, що свідоцтва про право на спадщину не видані сторонам у зв`язку з тим, що строк, визначений законом для вчинення вказаних нотаріальних дій, в даному випадку для прийняття спадщини після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , спливає 22 березня 2023 року, оскільки такий строк, на переконання представника, сплинув 25 листопада 2022 року, колегією суддів не приймаються зо уваги, оскільки, відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці, тобто строк, визначений законом для вчинення нотаріальних дій, а саме подання заяв про прийняття спадщини або відмови від її прийняття, у даному випадку для прийняття спадщини після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , спливає 22 березня 2023 року, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в даному випадку строк, визначений законом для подання заяв про прийняття спадщини або відмови від її прийняття, сплинув 22 березня 2023 року, тобто після пред`явлення позивачем даного позову.

Також колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що відповідно до ч. 1 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

При цьому чинним законодавством не встановлено часового обмеження та періоду, в який нотаріус зобов`язаний видати свідоцтва про право на спадщину, тобто на законодавчому рівні встановлено лише обмеження часу, в який спадкоємці повинні прийняти спадщину.

На підставі наведеного вище колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що у зв`язку з тим, що зі спливом терміну прийняття спадщини за Законом свідоцтва про право на спадщину відповідачам не були видані, позивач має право на звернення до суду за захистом своїх прав, оскільки строк для прийняття спадщини після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , сплинув 22 березня 2023 року, тобто після звернення позивача до суду з даним позовом, чинним законодавством не встановлено часового обмеження та періоду, в який нотаріус зобов`язаний видати свідоцтва про право на спадщину, тобто на законодавчому рівні встановлено лише обмеження часу, в який спадкоємці повинні прийняти спадщину та на час розгляду судом першої інстанції даної справи Свідоцтва про право на спадщину сторонам по справі не видані у зв`язку із зупиненням вчинення нотаріальних дій приватним нотаріусом Черник О.П. за клопотанням спадкоємця ОСОБА_8 відповідно до п. 4.13 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мін`юсту України від 22 лютого 2012 року за № 296/5.

Колегія суддів зауважує на тому, що матеріали справи не містять доказів того, що у позивача по справі існують будь-які перешкоди в оформленні своєї частки у спадщині у позасудовому порядку.

При цьому твердження позивача про те, що вона має право успадкувати весь житловий будинок, а не лише 1/6 його частку, і, що заповіт був складений ОСОБА_5 під тиском, колегія суддів не обґрунтованими, і такими, що не відповідають нормам законодавства, наведеним вище, зокрема ст. 1223 ЦК України, оскільки будь-яких доказів про не чинність, оскарження або нікчемність складеного ОСОБА_5 заповіту, матеріали справи не містять.

Посилання апелянта на те, що після смерті чоловіка позивач по справі здійснювала схоронність спадкового майна, при цьому чоловік відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_7 постійно розкрадав майно, погрожував позивачу фізичною розправою, при цьому відповідач ОСОБА_1 на рівних з позивачем правах користується спірним житловим будинком та лише після приїзду відповідача ОСОБА_3 позивачу почали погрожувати, не мають правого значення для вирішення по суті спору про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, тому не приймаються до уваги в межах розгляду даного спору.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ОСОБА_3 приховала від суду першої інстанції той факт, що вона надала своєму чоловікові довіреність на здійснення усіх повноважень щодо оформлення спадкових прав, при цьому не допускається приймати заяви про прийняття спадщини, про відмову від неї або заяви про її відкликання, складені від імені спадкоємців їх представниками, що діють на підставі довіреностей, оскільки із копії спадкової справи № 48/2022 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , убачається, що заяву про прийняття спадщини було подано особисто ОСОБА_3 особу якої встанолено паспортом НОМЕР_2 , виданим Жовтневим РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області (а.с.112-124).

Також не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення та відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача взагалі не застосував законодавчої бази, не взяв до уваги доводи і докази позивача та її представника, оскільки рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог 265 ЦПК України, містить як норми права, які застосовані судом першої інстанції та мотиви їх застосування, так і виклад позиції позивача та її представника та мотивована оцінка кожного їх аргументу.

Колегія суддів зауважує, що наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2023 року.

Головуючий:

Судді: