Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

Справа №377/355/23

Провадження №2/377/174/23

11 жовтня 2023 року Славутицький міський суд Київської області в складі головуючої судді Бабич Н.С.,

за участю:

секретаря судового засідання- Пскової А.І.,

представника позивача - адвоката Євтодьєва А.О. (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Славутичі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

У С Т А Н О В И В :

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовну заяву, з урахуванням уточненої про зменшення позовних вимог, ОСОБА_1 мотивував тим, що 27 червня 2022 року він та ОСОБА_2 (далі -позичальник, відповідач) уклали договір позики №К270622-1, за умовами якого він передав у власність позичальнику, а позичальник прийняв грошові кошти в сумі 126 555,00 гривень та зобов`язався повернути позику у визначений цим договором строк не пізніше ніж через три місяці з моменту укладення договору, тобто до 27 вересня 2022 року, згідно з графіком, зазначеним у пункті 5 договору. 27 червня 2022 року відповідач власноручно підписав розписку, в якій зазначив, що кошти в сумі 126 555,00 гривень отримав у повному обсязі та зобов`язується повернути до 27 вересня 2022 року включно. Згідно з пунктом 9 договору сторони погодили, що у випадку зміни курсу впункті 1 цього договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТ КБ «Приватбанк» на день здійснення кожного платежу за цим договором. Станом на 31 січня 2023 року позичальник свої зобов`язання не виконав та не повернув платіж згідно з договором, а його заборгованість становить 131 865,00 гривень.

На підставі викладеного, посилаючись на статті 15, 16, 526, 549, 550, 1046, 1049, 1050 ЦК України, позивач ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь заборгованість в сумі 131 865 гривень, понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 318, 65 гривень та повернути різницю сплаченого судового збору в сумі 1 994,52 гривні у зв`язку із зменшенням розміру позовних вимог.

Ухвалою судді від 15 травня 2023 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Під час підготовчого провадження позивач двічі зменшував розмір позовних вимог, подавши уточнені позовні заяви, які надійшли до суду 21 червня 2023 року та 12 липня 2023 року, та були прийняті до розгляду ухвалою суду від 30 червня 2023 року та протокольною ухвалою суду від 25 липня 2023 року відповідно.

Ухвалою суду від 11 липня 2023 року було продовжено строк підготовчого провадження у справі на тридцять днів.

Ухвалою суду від 25 липня 2023 року підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 07 вересня 2023 року.

У період з 07.08.2023 по 05.09.2023 суддя Бабич Н.С. перебувала у щорічній відпустці.

07 вересня 2023 року судове засідання було відкладено на 25 вересня 2023 року на підставі частини четвертої статті 223 ЦПК України.

25 вересня 2023 року в судовому засіданні було оголошено перерву до 11 жовтня 2023 року за клопотанням представника позивача-адвоката Євтодьєва А.О.

Позивач ОСОБА_1 у призначене судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином у порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України.

Представник позивача - адвокат Євтодьєв А.О. у судовому засіданні, яке відбулося 25 вересня 2023 року, 11 жовтня 2023 року, підтримав позовні вимоги у повному обсязі. При цьому, послався на обставини, викладені в уточненій позовній заяві про зменшення позовних вимог, що надійшла до суду 12 липня 2023 року, та просив суд брати до уваги саме ці обставини, а не ті, що були викладені позивачем в первісному позові та в першій уточненій позовній заяві. Оскільки відповідач не повернув жодного платежу, зурахуванням зменшення позовних вимог, просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики № К270622-1 від 27 червня 2022 року та згідно з розпискою від 27 червня 2022 року в сумі 131 865 гривень, що еквівалентно 3 540 доларам США за курсом продажу доларів США в АТ КБ «Приватбанк» 1 долар США = 37,25 гривень, станом на 05 липня 2023 року, тобто станом на день складення уточненої позовної заяви. Також просив стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 318, 65 гривень та у зв`язку із зменшенням розміру позовних вимог повернути позивачу різницю сплаченого судового збору в сумі 1 994, 52 гривні. Крім того, зазначив, що стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса як це передбачено пунктом 13 договору позики, не проводилось, на предмет застави - автомобіль відповідача, стягнення також не зверталося.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання, призначене на 11 жовтня 2023 року, як і в інші судові засідання у справі, не прибув без повідомлення причин. Про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України, за адресою зареєстрованого місця проживання, проте конверти із судовими повістками повернуто до суду з поштовою відміткою причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». У такому випадку відповідно до частини 8 статті 128 ЦПК України відповідач ОСОБА_2 вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання. Клопотання про відкладення розгляду справи та заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. Відзив на позовну заяву від відповідача ОСОБА_2 до суду не надходив.

За наявності умов, передбачених статтями 280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 25 вересня 2023 року, суд ухвалив заочне рішення у справі.

Вислухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що 27 червня 2022 року між ОСОБА_1 , від імені якого діяв ОСОБА_3 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 02 липня 2021 року за реєстровим №1511, та ОСОБА_2 укладений договір позики №К270622-1, що підтверджується оригіналом цього договору, який приєднаний до матеріалів справи ( а.с.63).

Відповідно до пункту 1 договору позики позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 126 555 гривень, що за курсом продажудоларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 35,75 гривень) на день укладення цього договору еквівалентно 3 540 доларів США. У свою чергу позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк та згідно з визначеними цим договором умовами сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку, передбаченому цим договором, буде 3 540 доларів США,за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через три місяці з моменту укладення даного договору, тобто до 27 вересня 2022 року включно. За домовленістю сторін позика є безпроцентною.

Згідно з пунктом 2 договору позики сума позики, встановлена пунктом 1 даного договору,отримана позичальником від позикодавця до моменту підписання даного договору в повному обсязі.

Пунктом 5 договору позики передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики, визначену в пункті 1 даного договору,відповідно до графіка повернення позичальником грошових коштів: 6 435 гривень, що еквівалентно 180 доларам США до 27 липня 2022 року включно; 6 435 гривень, що еквівалентно 180 доларам США до 27 серпня 2022 року включно; 113 685 гривень, що еквівалентно 3 180 доларів США до 27 вересня 2022 року.

Відповідно до пункту 8 договору позики позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, зазначеної в пункті 1 даного договору,готівкою в м.Києві.

У пункті 9 договору позики сторони погодили, що у випадку зміни курсу гривні по відношенню до долару США від визначеного курсу у пункті 1 цього договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТ КБ «Приватбанк» на день здійснення кожного платежу за цим договором.

Згідно з пунктом 10 договору позики позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання за даним договором.

Відповідно до пункту 12 договору позики з метою забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань за цим договором, в тому числі щодо повернення суми позики, можливих штрафних санкцій, позичальник укладає договір застави транспортного засобу.

Пунктом 13 договору позики передбачено, що у випадку невиконання позичальником зобов`язанням за даним договором, даний договір може бути поданий позикодавцем до стягнення. Звернення стягнення за даним договором здійснюється у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса або в судовому порядку. Забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за цим договором є передача в заставу рухомого майна: автомобіль MERCEDES-BENZ, модель В 250, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2013 року випуску, тип- загальний легковий хетчбек, колір сірий, державний номер НОМЕР_2 , який належить позичальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 25.01.2022 ТСЦ 8045. Додатковим забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за цим договором є підписана генеральна довіреність від 27.06.2022, посвідчена приватним нотаріусом Євтушок І.О. та зареєстрована в реєстрі за № 532.

У пункті 14 договору позики сторони домовилися, що у випадку повернення позичальником суми позики, визначеної пунктом 1 даного договору, позикодавець зобов`язаний видати позичальнику розписку про одержання суми позики в повному обсязі або частково. Після повного виконання зобов`язання позичальником за даним договором позикодавець зобов`язується також передати позичальнику розписку, яка була власноручно написана позичальником під час укладання даного договору, що є єдиним належним підтвердженням виконання ним зобов`язань за цим договором щодо повернення позики належним чином. Припинення зобов`язань позичальника за цим договором позики (виконанням або з інших підстав, передбачених законодавством) тягне за собою припинення договору застави та надання витягу з державного реєстру рухомого майна про зняття обтяжень з предмету договору застави, а також усіх похідних від нього зобов`язань.

Згідно з підпунктами 16.3., 16.5. пункту 16 вказаного договору позичальник зобов`язаний: належним чином виконувати зобов`язання, покладені на позичальника положеннями цього договору ( в тому числі щодо своєчасного повернення позики), договору застави та інших договорів, укладених з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника; повернути в повному обсязі позику з можливими штрафними санкціями у терміни, визначені в пункті 1 цього договору та відповідно до графіка повернення позичальником грошових коштів.

У випадку невиконання позичальником будь-яких умов цього договору ( в тому числі при несвоєчасному поверненні позики або її чергової частини), або договору застави, або будь-яких інших договорів, що були укладені з метою забезпечення виконання цього договору, а також у разі втрати предмета забезпечення виконання зобов`язань за цим договором або погіршення його стану, або умов його використання, позикодавець має право вимагати дострокового повернення позики за цим договором, із врахуванням сплати нарахованої неустойки, а в разі невиконання такої вимоги-звернути стягнення на предмет застави ( підпункт 16.7. пункту 16 договору позики).

На підтвердження укладення договору позики № К270622-1 від 27 червня 2022 рокупозивач також надав розписку від 27 червня 2022 року, оригінал якої долучено до матеріалів справи, в якій друкованим способом зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_4 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , отримав позику від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , від імені якого діє ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт, серії НОМЕР_8 , що зареєстрований за адресою: Кіровоградська обл., Голованівський р-н, с. Лебединка, РНОКПП НОМЕР_9 , на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Євтушок Іриною Олександрівною, 02 липня 2021 року за реєстровим № 1511, 27 червня 2022 року у сумі 126 555 ( сто двадцять шість тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень 00 копійок, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США= 35,75 грн) на день укладення цього договору еквівалентно 3 540 (три тисячі п`ятсот сорок) доларів США 00 центів, згідно з договоромпозики № К270622-1,і зобов`язується повернути цю суму ОСОБА_1 , в строк до 27 вересня 2022 року включно. Далі рукописним способом за допомогою кулькової ручки з синім чорнилом зазначено: «з моїх слів надруковано вірно, мною прочитано. З вище зазначеним погоджуюсь. 27.06.2022 (підпис) ОСОБА_2 ( а.с.88).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За приписами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 638 цього Кодексу договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з правилами частини другої статті 640 цього Кодексу якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документами, якими підтверджується як укладення договору, його умови, а також засвідчують отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Згідно з частиною першою статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми.

Відповідно до частини другої цієї статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17 та постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18) та від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 (провадження № 61-42915св18), від 16 листопада 2022 року у справі №301/2052/18.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За правилом частини другої статті 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові, а у разі неможливості його повернення кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку (частина третя цієї статті).

Таким чином, суд вважає встановленим, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики №К270622-1 від 27 червня 2022 року, оригінал якого долучено до матеріалів справи, який підтверджує факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов`язання ОСОБА_2 за цим договором. На підтвердження укладення цього договору та його умов і отримання коштів суду надано також розписку ОСОБА_2 від 27 червня 2022 року, оригінал якої долучено до матеріалів справи.

Наявність в пункті 12 договору позики умови про укладення з позичальником договору застави транспортного засобу з метою забезпечення ним виконання зобов`язання, а також в пункті 13 умови про можливість стягнення за договором у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, не свідчить про можливість подвійного стягнення боргу за вказаним договором, оскільки кредитор не може бути обмежений у виборі задоволення своїх вимог до боржника.

Беручи до уваги, що строк повернення за договором позики № К270622-1 від 27 червня 2022 року та згідно з розпискою від 27 червня 2022 року закінчився 27 вересня 2022 року, а відповідач свого зобов`язання за договором позики не виконав і не повернув позивачу борг, то суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики згідно з договором позики №К270622-1 від 27 червня 2022 рокута розпискою від 27 червня 2022 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо визначення суми боргу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з такого.

За змістом статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України- гривні.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим, частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 01 березня 2017 року у справі №6-284цс17.

Як убачається з пункту 1 договору позики, позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 126 555 гривень, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 35,75 гривень) на день укладення цього договору еквівалентно 3 540 доларів США.

З розрахунку заборгованості по договору позики за період з 27.06.2022 по 31.01.2023 вбачається, що позичальник не виконав свого зобов`язання щодо сплати суми боргу згідно з пунктом 5 договору позики, яке мав здійснити до 27 вересня 2022 року. Залишок боргу складає 3 540 доларів США, що за курсом продажу доларів США в АТ КБ «Приватбанк» 1 долар США = 37,25 гривень, на день складання позовної заяви, тобто станом на 05 липня 2023 року, еквівалентно 131 865 гривень ( а.с.63).

Відповідно до пункту 9 договору позики сторони погодили, що у випадку зміни курсу гривні по відношенню до долару США від визначеного курсу у пункті 1 цього договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТ КБ «Приватбанк» на день здійснення кожного платежу за цим договором.

Ураховуючи, що сторони визначили у договорі позики грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, виходячи зі змісту пункту 9 вказаного договору, визначається в гривнях за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТ КБ «Приватбанк», на день здійснення платежу. У даному випадку доларовий еквівалент суми позики в гривнях позивач визначив станом на дату складання уточненої позовної заяви про зменшення позовних вимог, тобто на 05.07.2023, на що також звертав увагу в судовому засіданні його представник.

Комерційний курс продажу долару США, встановленого АТ КБ «Приватбанк» (станом на 05.07.2023) згідно з відомостями, розміщеними у відкритому доступі на офіційному веб-сайті банку, становить 37, 25 гривень.

Таким чином, ураховуючи умови договору та положення статті 533 ЦК України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики в сумі 131 865 гривень.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі і з відповідача ОСОБА_2 необхідно стягнути на користь позивача ОСОБА_1 заборгованість за договором позики № К270622-1 від 27 червня 2022 року та згідно з розпискою від 27 червня 2020 року в сумі 131 865 гривень.

Водночас суд зазначає, що відповідач не скористався своїм правом на відзив та не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростували факт укладення між сторонами договору позики № К270622-1 від 27 червня 2022 рокута підписання ним розписки від 27 червня 2022 року, дійсність його умов, передання коштів позивачем, а також невиконання вказаного зобов`язання відповідачем у встановлений в договорі строк.

За змістом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач згідно з ID квитанції № від 25 квітня 2023 року сплатив судовий збір в сумі 3 313,17 гривень, яка розрахована, виходячи з ціни позову 331 317 гривень 30 копійок, вказаної у первісній позовній заяві ( а.с.2). Вказана сума судового збору зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України ( а.с.1).

У подальшому позивач двічі зменшував позовні вимоги, у зв`язку з чим ціна позову склала 131 865 гривень.

За змістом пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 № 2710-ІХ прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2023 року становить 2684 гривні.

З урахуванням наведеного, судовий збір за майнову вимогу про стягнення заборгованості в сумі 131 865 гривень складає 1 318,65 гривень, тобто 1 відсоток від ціни позову в розмірі 131 865 гривень, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, з відповідача на користь позивача за правилами частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 318,65 гривень.

Крім того, пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

За правилом частини 2 цієї статті у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми, в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті - повністю.

Оскільки позивачем під час розгляду справи було зменшено розмір позовних вимог, то переплачена внаслідок цього сума судового збору, яка становить 1 994 гривні 52 копійки (3 313,17 грн 1 318,65 грн = 1 994,52 грн ) підлягає поверненню позивачу, який заявив про це відповідне клопотання в уточненій позовній заяві про зменшення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 258, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики № К270622-1 від 27 червня 2022 року та згідно з розпискою від 27 червня 2022 року в сумі 131 865 ( сто тридцять одна тисяча вісімсот шістдесят п`ять ) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплати судового збору в сумі 1 318 ( одна тисяча триста вісімнадцять) гривень 65 копійок.

Головному управлінню Державної казначейської служби України в Київській області повернути ОСОБА_1 у зв`язку із зменшенням розміру позовних вимог сплачену згідно з ID квитанцією № від 25 квітня 2023 року суму судового збору 1 994 (одну тисячу дев`ятсот дев`яносто чотири) гривні 52 копійки.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Повне заочне рішення суду складено 13 жовтня 2023 року.

Суддя Н. С. Бабич