Справа № 185/3315/22
Провадження № 2/201/2469/2023
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Батманової В.В.

з секретарем судового засідання Турбаївської М.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 07 лютого 2023 року за підсудністю з Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Батманової В.В. від 07 лютого 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. № 65, Том №1).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задоволено частково (а.с. № 85-88, Том №1).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2023 року скасовано заочне рішення від 12 квітня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів (а.с. № 220, Том №1)

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 16.06.2021 відповідач взяв у позивача грошові кошти у розмірі 3 200,00 доларів США, про що між сторонами була складена розписка. Вказані кошти були отримані у якості сплати за транспортний засіб марки ВАЗ 21114. Згідно вказаної розписки відповідач взяв на себе зобов`язання продати зазначений транспортний засіб не пізніше 30.04.2022. Відповідач у визначений умовами договору строк суму позики не повернув транспортний засіб на позивача не перереєстрував. Враховуючи викладене, просив стягнути з відповідача суму позики у розмірі 3 200 дол. США. та моральну шкоду у розмірі 25000 грн.

Представник позивача в наданій суду заяві від 09.10.2023 просив справу розглядати без його участі, зазначив, що позов підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача також надав заяву в якій просив розглядати справу без його участі.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази за правилами ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Як встановлено судом, 16.06.2021 ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_2 договір позики грошових коштів в сумі 3 200,00 дол. США, про що відповідачем (позичальником) складена розписка (а.с. № 8).

Оригінал розписки, наданий позивачем, був оглянутий судом при розгляді справи 12.04.2023, звірений з копією, яка знаходиться в матеріалах справи (а.с. № 8) та долучений до матеріалів справи.

Вказані кошти були отримані у якості сплати за транспортний засіб марки ВАЗ 21114. Згідно вказаної розписки відповідач взяв на себе зобов`язання продати зазначений транспортний засіб не пізніше 30.04.2022.

Також судом встановлено, що відповідач не відмовляється провести переоформлення транспортного засобу і на даний час, про що ОСОБА_2 заявив в судовому засіданні.

Відповідно до дослідженої під час розгляду справи розписки, відповідач отримав гроші, як оплату за транспортний засіб. Розписка не містить жодних посилань на строк повернення визначеної грошової суми, розмір та інше.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Так, в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 у справі №6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання».

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей.

Враховуючи викладене, твердження позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, спростовуються вищевказаними обставинами та нічим об`єктивно не підтверджуються, а тому суд вважає, що в задоволені позовних вимог слід відмовити, оскільки суду не надано та судом не встановлено належних та достатніх доказів на підтвердження доводів зазначених позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог.

Питання про розподіл судових витрат вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України, а саме у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 1047, 1048 ЦК України, Правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 24.10.2018 у справі № 296/12238/15-ц (провадження № 61-29294св18), ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, ч.4 ст. 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Батманова