Справа № 567/1551/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2023 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі :

головуючий суддя - Василевич О.В.

секретар - Клімович О.О.

з участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки - адвоката Собчука М.В.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача - адвоката Сташук М.О.

представника третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого

комітету Острозької міської ради Рівненської області Баталової Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області, про визначення місця проживання дитини, -

встановив :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначає, що з 25 травня 2018 р. перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований Славутським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області (актовий запис №106).

Вказує, що від даного шлюбу у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначає, що стосунки з відповідачем не складались ще під час її вагітності до реєстрації шлюбу, між ними виникали суперечки та непорозуміння, відповідач перебував під впливом своїх батьків, які не бажали їхнього шлюбу.

Після реєстрації шлюбу та народження дитини стосунки між подружжям стали більш напруженими, суперечки почали виникати більш частіше, під час яких відповідач декілька разів застосовував до неї фізичну силу. Відповідач не допомагав їй у вихованні сина та більшість вихідних проводив в селі зі своїми батьками по місцю проживання останніх. Вказує, що відповідач обмежував її фінансово, необхідні для дитини одяг, речі та іграшки вона придбавала за рахунок коштів своїх батьків, які підтримували її матеріально та фінансово. Вказує, що впродовж останніх декількох місяців до моменту звернення до суду стосунки між нею та відповідачем остаточно погіршились, між ними зникло взаєморозуміня, повага та почуття любові. На даний час вона та відповідач проживають окремо, спільного побуту не ведуть, подружніх стосунків не підтримують. Вважає, що сім`я фактично перестала існувати. Малолітній син проживає разом з нею.

Вважає, що шлюб між ними існує формально, так як вони на даний час як сім`я разом не проживають, фактичних шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільного побуту, бюджету, взаємних прав та обов`язків не мають, а подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам малолітнього сина.

Після розірвання шлюбу позивачка просить визначити місце проживання дитини разом з нею.

Зазначає, що малолітній син перебуває на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги в добровільному порядку на утримання дитини не надає, та вона неспроможна належним чином самостійно утримувати дитину та задовольнити її першочергові потреби в достатній мірі. Вказує, що відповідач є працездатною особою, офіційно працевлаштований та отримує стабільну заробітну плату, стан здоров`я має добрий, на утриманні інших неповнолітніх чи непрацездатних осіб не має, тому має можливість та зобов`язаний надавати матеріальну допомогу їхній спільній дитині. Однак ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, в добровільному порядку кошти на утримання сина не надає. Відповідачем обов`язок з утримання сина належним чином не виконується, що й спонукало її звернутися до суду з вимогою про стягнення аліментів на утримання дитини.

Посилаючись на те, що відповідач є фізично здоровим та на утриманні інших неповнолітніх чи непрацездатних осіб немає просила визначити розмір аліментів на утримання малолітнього сина у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку станом на день звернення до суду, та в подальшому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просила визначити розмір стягуваних аліментів на утримання сина в твердій грошовій сумі у розмірі 2 272 грн. щомісяця, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення сином повноліття, що буде відповідати віку дитини та щоденним її потребам.

Ухвалою суду від 22.12.2022 р. позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали, протягом якого він має право подати суду відзив на позовну заяву, а також роз`яснено право пред`явити до позивачки зустрічний позов. Вказаною ухвалою також задоволено клопотання позивачки про витребування доказів.

Відповідач у встановлений судом встрок з використанням засобів поштового зв`язку подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог орган опіки та піклування виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області, про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування зустрічного позову відповідач зазначає, що з 25.05.2018 року перебуває із ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що з початку 2022 року шлюбні відносини між ними почали погіршуватись. ОСОБА_1 почала зловживати спиртними напоями, зникала з дому на декілька днів та поверталася у нетверезому стані, без пояснення причин своєї відсутності, почала зраджувати у подружній вірності. Зазначає, що ОСОБА_1 залишала дитину без нагляду, в той час як він перебував на роботі. Дитина була недоглянутою та часто голодною, ОСОБА_1 вихованням їхньої дитини не займалася. Його прохання до ОСОБА_1 змінити свою поведінку остання ігнорувала, у зв`язку з чим він разом з дитиною влітку 2022 року вимушено переїхав проживати до своїх батьків у с.Варварівка Шепетівського району Хмельницької області, де у вихованні та догляді за дитиною йому допомагали батьки. У сина була своя окрема кімната, облаштована всім необхідним. Бабуся доглядала за дитиною, розробила спеціальне дитяче меню, слідкувала за здоровим харчуванням дитини та його фізичною активністю.

Одного дня ОСОБА_1 виявила бажання побачити дитину та попросила забрати сина на вихідні, після чого відмовилась його повертати. Вказує, що мати дитини продовжує свою аморальну поведінку та зловживає спиртними напоями. Відповідач вважає, що дитина цікавить позивачку лише задля можливості отримувати дохід у вигляді аліментів, які вона матиме можливість витрачати на свої власні потреби та для придбання спиртних напоїв. Зазначає, що дитина проживає в неналежних умовах в одноповерховому будинку разом з п`ятьма дорослими членами сім`ї, у стосунках між якими виникають суперечки, свідком яких є син. Потреби дитини забезпечені на мінімальному рівні та догляд останньої здійснює не ОСОБА_1 , а її матір. Розвитку дитину та її потребам належна увага не приділяється. ОСОБА_1 більшість часу з дитиною разом не проживає, оскільки проводить час з новим співмешканцем.

ОСОБА_1 життям сина не цікавиться, не приймає участі у його вихованні та навчанні, чинить перешкоди у спілкуванні з сином, використовує останнього з метою вимагання грошових коштів за побачення з дитиною, брутально висловлюється на його адресу, намагається утвердити зневажливе ставлення сина до нього як батька, відмовляється повернути йому дитину.

Вказує, що він працевлаштований та отримує стабільний дохід, має постійне місце проживання, спиртними напоями не зловживає, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, належним чином виконував свої батьківські обов`язки, особисто займався вихованням дитини, з сином у нього склалися гарні відносини, він забезпечив його всім необхідним для гармонійного розвитку.

Зазначає, що ОСОБА_1 неодноразово допускала випадки залишення дитини без догляду, у неї відсутнє постійне місце проживання, вона допускає зловживання спиртними напоями, не має стабільного заробітку, вона нав`язує дитині свою волі та застосовує фізичні покарання щодо сина. ОСОБА_1 самовільно без його відома та згоди змінила місце проживання дитини та забрала проживати дитину разом із собою.

Вважає, що в спільне проживання сина разом з ним як батьком дитини буде відповідати інтересах дитини.

Ухвалою суду від 23.02.2023 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області, про визначення місця проживання дитини, прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, та об`єднано позови в одне провадження. Здійснено перехід з розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження. призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 11.04.2023 року, протокольно без виходу суду у нарадчу кімнату, закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та позивачка, будучи допитаною в якості свідка, пояснила, що з 25.05.2018 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі та вони мають спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . До укладення шлюбу та після його реєстрації між нею та відповідачем склалися погані стосунки, відповідач деколи вчиняв відносно неї фізичне насильство, в тому числі у присутності малолітнього сина, з приводу чого вона викликала поліцію, та в подальшому на прохання відповідача забирала свою заяву з відділення поліції. Зазначила, що після реєстрації шлюбу вона з відповідачем проживали в орендованій квартирі в м.Славута та з 28.09.2022 року вони проживають окремо. У вказаний день відповідач зібрав дитячі речі та разом із сином без її згоди поїхав проживати до своїх батьків в с.Варварівка Шепетівського (Славутського) району Хмельницької області, вона ж поїхали проживати до своїх батьків в м.Острог Рівненського району Рівненської області. Будь-якої домовленості щодо того, з ким буде проживати малолітній син при їх роздільному проживанні не було. На її прохання, через тиждень після того як відповідач забрав сина до своїх батьків, він привіз дитину до неї та з того часу вона з сином проживають разом в м.Острозі у житловому будинку разом з її батьками, де дитина забезпечена усім необхідним. Син одразу по місцю проживання почав відвідувати яслі-садок « ОСОБА_5 ». З часу окремого проживання відповідач будь-якої матеріальної допомоги чи фінансової участі в утриманні дитини не приймає. З грудня 2022 року відповідач почав проявляти ініціативу та приїздив до сина побачитись, декілька разів в п`ятницю забирав дитину та в неділю привозив назад. Вказала, що декілька разів не давала відповідачу дитину у зв`язку з тим, що остання перебувала у хворобливому стані. Інколи відповідач спілкувався з сином з використанням засобів відеозв`язку. Зазначила, що на диспансерному обліку у лікаря-нарколога чи лікаря-психіатра вона не перебуває, та вона не зловживає алкогольними напоями. Пояснила, що працювала медсестрою в КП «Славутська міська лікарня ім.Ф.М.Михайлова» та в КЗ «Острозький психоневрологічний інтернат» та на даний час вона працює в ТОВ «Рибацька артіль» на посаді укладальника сировини.

Відповідач та її представник в судовому засіданні частково визнали первісний позов та не заперечували проти розірвання шлюбу. В іншій частині проти первісного позову заперечили та підтримали зустрічний позов з підстав, викладених у нього, просили зустрічний позов задовольнити та визначити місце проживання малолітньої дитини після розірвання шлюбу разом з відповідачем, який є батьком дитини. Відповідач пояснив, що згідний на розірвання шлюбу, укладеного з позивачкою, оскільки остання зраджувала йому у подружній вірності, неодноразово поверталася додому у нетверезому стані, у зв`язку з чим він 28.09.2022 року забрав сина з орендованої в м.Славута квартири та поїхав проживати до своїх батьків у с.Варварівка Шепетівського (Славутського) району Хмельницької області. Пояснив, що на даний час він проживає разом зі своїми батьками у житловому будинку, який належить його батькові, де є всі необхідні умови для проживання його сина. Зазначив, що він офіційно працевлаштований та отримує стабільний дохід, в нього позмінний робочий графік з 8 до 16 год., наступного дня з 16 до 24 год. та наступного дня з 24 до 08 год. Для виховання та розвитку малолітнього сина він в якості допомоги має намір залучати своїх батьків, які ведуть особисте підсобне господарство. Пояснив, що він здатний забезпечити свого сина всім необхідним для його розвитку та створити умови для його проживання. З сином у них склалися гарні відносини, вони спільно переглядали дитячі мультфільми, він читав синові казки. Зазначив, що доводи позивачки про вчинення ним по відношенню до неї домашнього насильства не відповідають дійсності.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування від 10.04.2023 року та пояснила, що позивачка своєчасно не надала запитувані у неї документи, зокрема щодо отримуваного нею доходу, а відтак з урахуванням рішення комісії з питань захисту прав дитини, яка є дорадчим органом, органом опіки та піклування було прийнято рішення вважати за можливе проживання малолітнього ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_2 , жителем с.Варварівка Шепетівського району Хмельницької області. Зазначила, що з урахуванням віку малолітнього ОСОБА_3 , думку останнього з приводу його бажання проживати з одним із батьків не можна брати до уваги. Разом з тим вказала, що 07.04.2023 року до складення висновку органу опіки та піклування під час особистого спілкування з дитиною, остання висловлювала свої почуття любові до матері та бабусі, водночас вказувала, що до батька не хоче.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що відповідач ОСОБА_2 є її рідним сином, а позивачка невісткою, з якою вона разом працювала в різних відділеннях КП «Славутська міська лікарня», де зі слів колег їй відомо, що невістка одного ранку прийшла на роботу «із запахом перегару», з приводу чого отримала догану. Зазначила, що вона проживає разом з сином ОСОБА_2 і чоловіком у житловому будинку в с.Варварівка, та по місцю їх проживання є всі необхідні житлово-побутові умови (в наявності водо- та газопостачання, відсутня гаряча вода, санвузол на вулиці). Пояснила, що вона готова взяти участь та допомагати своєму синові у вихованні та догляді за онуком. Зазначила, що її син за віком та станом здоров`я є працездатний, інвалідність йому не встановлювалась.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що позивачка ОСОБА_1 є його рідною донькою, а відповідач відповідно зятем. Стосунки у його доньки та зятя одразу не складалися, оскільки свати ставили під сумнів батьківство свого сина щодо малолітнього ОСОБА_3 . Молоде подружжя після одруження проживало в орендованій квартирі в м.Славута, де між ними часто виникали суперечки. Він намагався примирити їх, проте відповідач на його спроби реагував агресивно. Зять налаштовував малолітнього сина особисто проти нього та його сім`ї, навчив непристойних жестів. Впродовж останніх близько 10 місяців його донька з малолітнім сином проживає разом з ним і його дружиною у житловому будинку в м.Острог. В будинку є всі необхідні умови для проживання та виховання малолітнього онука. Онук відвідує в м.Острог садочок. Відповідач за час окремого проживання будь-якої участі в утриманні свого сина не приймав. Зазначив, що він з дружиною допомагали доньці у придбанні для дитини необхідного одягу та речей, продуктів харчування. Вказав, що йому не відомо про випадки зловживання донькою спиртними напоями та залишення малолітнього сина без нагляду.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю позивачки, та відповідач є її зятем. Пояснила, що вона працює в дитячому садочку « ОСОБА_5 », який відвідує малолітній онук ОСОБА_3 . Зазначила, що після одруження доньки з відповідачем стосунки між ними одразу не складалися. Молоде подружжя проживало в орендованій квартирі в м.Славута та після народження дитини ОСОБА_3 вона та її чоловік щотижня навідувалися до них та допомагали їм матеріально, купували дитині іграшки, продукти харчування тощо. Вихованням та доглядом дитини займалася її донька ОСОБА_1 , разом з тим зять навчив дитину непристойних жестів. На даний час близько одного року її донька з сином проживає окремо від зятя в м.Острозі у житловому будинку, який належить їй. Зі слів малолітнього онука їй відомо, що останній був не у захваті від тимчасового проживання у сватів в с.Варварівка. Вказала, що ні вона, ні її чоловік, ні її донька будь-яких перешкод для відповідача у побаченні із своїм сином не чинять та востаннє відповідач бачився з дитиною наприкінці 2022 року, та з початку 2023 року будь-яких спроб побачитись з сином не вчиняє. Відповідач протягом останнього року будь-якої матеріальної допомоги на утримання свого сина не надавав.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, відповідача та їх представників, покази свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, визначивши юридичну природу правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши письмові докази в їх сукупності та взаємозв`язку, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, вважає, що первісний позов слід задовольнити та у задоволенні зустрічного позов слід відмовити виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який 25.05.2018 року зареєстрований Славутським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) (актовий запис № 106), що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 05.10.2022 року.

Під час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 05.10.2022 року.

Згідно довідки виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області від 28.11.2022 року, витягу з Єдиного державного демографічного реєстру від 31.07.2018 року позивачка ОСОБА_1 та малолітня дитина ОСОБА_3 зареєстровані та проживають разом за адресою : АДРЕСА_1 .

З доводів позивачки та відповідача судом встановлено, що вони з жовтня 2022 року проживають окремо один від одного, позивачка з дитиною в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та відповідач в житловому будинку за адресою : АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, а відповідно до ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Аналогічне положення містить ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, згідно ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 втратили почуття один до одного, на даний час шлюб фактично припинено, оскільки разом вони як сім`я не проживають, спільного господарства не ведуть, спроби відновити шлюбні відносини сторони не роблять. Таким чином шлюб існує формально, а тому вбачаються підстави для його розірвання в судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що сім`я фактично розпалася, оскільки сторони спільного побуту, бюджету, взаємних прав та обов`язків не мають, подружніх стосунків не підтримують, що свідчить про формальне існування шлюбу. А відтак суд приходить до висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, у зв`язку із чим визнає причину розірвання шлюбу поважною і розриває шлюб між сторонами без вжиття заходів щодо примирення.

Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами існує формально. На даний час шлюб фактично припинено і подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим.

Окрім того, суд бере до уваги, що позов про розірвання шлюбу було подано до суду 01.12.2022 року, сторони з клопотанням про надання строку на примирення до суду не звертались, у зв`язку з цим суд приходить до висновку про те, що у позивачки та відповідача було достатньо часу для прийняття виваженого рішення про необхідність розірвання шлюбу.

Вирішуючи спір про місце проживання дитини, суд виходить з наступного.

З пояснень сторін та досліджених судом доказів встановлено, що сторони у справі мають малолітнього сина ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 та проживає разом позивачкою за адресою : АДРЕСА_1 .

Зазначене підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб від 28.11.2022 року.

Вказане житло належить на праві власності матері позивачки - ОСОБА_8 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.02.2016 року.

В зазначеному житлі, окрім позивачки та малолітньої дитини, також є зареєстрованими та фактично проживають батьки позивачки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що підтверджується вищевказаною довідкою про склад сім`ї від 28.11.2022 року та актом обстеження умов проживання від 03.10.2022 року.

Вищевказане житло являється одноповерховим житловим будинком, який складається з 4 кімнат, кухні, коридору, туалет спільно з ванною, гараж, льох. Умови проживання добрі, є всі необхідні речі побуту, кімнати світлі та мебльовані, є електричне освітлення, опалення газове та пічне. Для дитини є окрема кімната, створено місце для сну та відпочинку, для виховання та розвитку малолітньої дитини створено належні умови, проживання дитини за вищевказаною адресою не шкодитиме її інтересам, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 03.10.2022 року.

З пояснень відповідача судом встановлено, що він проживає разом зі своїми батьками ОСОБА_9 та ОСОБА_6 у житловому будинку за адресою : АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області № 40 від 17.01.2023 року.

Вказаний житловий будинок згідно пояснень відповідача належить його батькові ОСОБА_9 та згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 05.10.2022 року являється одноповерховим житловим будинком, який складається з 4 кімнат, кухні, коридору, кладової, без комунальних зручностей, пічне опалення, є водо-, газо- та електропостачання. Умови проживання задовільні. Виконано ремонт, кімнати просторі, чисті та мебльовані. На час обстеження в житловому будинку проживала малолітня дитина ОСОБА_3 , між батьками дитини існує спір щодо їх участі у вихованні та утриманні дитини, а також спір щодо місця її проживання. Дитина разом з батьком мають окрему кімнату, в якій є все необхідне для проживання та розвитку дитини.

З досліджених судом доказів та пояснень сторін встановлено, що їхній малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 18 жовтня 2022 року в м.Острозі відвідує дитячі ясла-садок «Ромашка», що об`єктивно підтверджується довідкою закладу дошкільної освіти №1 (ясла-садок) «Ромашка» № 47 від 02.11.2022 року.

Також з письмових доказів та пояснень позивачки ОСОБА_1 встановлено, що вона з 05.04.2022 року по 30.09.2022 року працювала на посаді молодшої медичної сестри травматологічного відділення КП «Славутська міська лікарня ім.Ф.М.Михайлова», та в подальшому з 20.10.2022 року по 10.01.2023 року працювала на посаді молодшої медичної сестри КЗ «Острозький психоневрологічний інтернат», та щоразу була звільнена згідно поданої заяви за власним бажанням (ст.38 КЗпП), що підтверджується довідкою КЗ «Острозький психоневрологічний інтернат» № 450 від 08.11.2022 року, відповіддю КП «Славутська міська лікарня ім.Ф.М.Михайлова» № 129 від 26.01.2023 року (на адвокатський запит) та відповіддю КЗ «Острозький психоневрологічний інтернат» № 112 від 08.02.2022 року (на адвокатський запит).

На час розгляду справи у суді позивачка ОСОБА_1 працює в ТОВ «Рибацька артіль» на посаді укладальника сировини виробничого відділу на умовах повного робочого часу, що підтверджується довідкою ТОВ «Рибацька артіль» №01/02/06-2023 від 02.06.2023 року.

Згідно довідки ПрАТ «Геберіт Керамік Продакшн» №4 від 17.01.2023 року відповідач ОСОБА_2 з 10.01.2018 року працює у вищевказаному товаристві та на даний час займає посаду сортувальника сировини, фарфорових, фаянсових та керамічних виробів (4 розряд).

Чинне законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Відповідно до ч.1, 2 ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч.2 ст.161 СК України).

При вирішенні спору суд виходить з того, що виняткових обставин, у розумінні положень ст.161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю, не встановлено.

Судом встановлено, що як позивачка, так і відповідач власного житла не мають, та кожен з них окремо проживає у житловому будинку, який належить одному з їх батьків.

З пояснень сторін та матеріалів справи встановлено, що позивачка та відповідач на час вирішення спору офіційно працевлаштовані, тобто мають самостійний дохід, що є однією із істотних умов для вирішення спору про місце проживання дитини.

Згідно довідки КНП «Острозька багатопрофільна лікарня» від 12.10.2022 року позивачка ОСОБА_1 не зверталась в медзаклад з приводу отримання амбулаторної психіатричної та наркологічної допомоги.

Доводи відповідача щодо зловживання позивачкою ОСОБА_1 спиртними напоями суд до уваги не приймає, оскільки в матеріалах справи відсутні та відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини.

При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд приймає до уваги загальновідомий факт, що на даний час триває збройна агресія російської федерації проти України.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 року, було введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року. В подальшому відповідними Указами Президента України та Законами України дію воєнного стану було продовжено. Таким чином, на даний час в Україні діє воєнний стан.

Згідно ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, є обов`язком громадян України.

Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначено засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації визначені статтею 22 зазначеного Закону.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно відповіді Першого відділу Шепетівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № 1/2843 від 13.06.2023 року (на адвокатський запит), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 . 19.01.2012 року військово-лікарською комісією при Славутському ОМВК був визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час по ст.64 «в» (наказ МО України №402 від 14.08.2008 року). Водночас повідомлено, що ОСОБА_2 зобов`язаний пройти військову лікарську комісію, оскільки остання проходиться військовозобов`язаними кожні 5 років.

Таким чином, в судовому засіданні судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є військовозобов`язаним (обмежено придатний до військової служби у воєнний час), а отже може бути призваний на військову службу під час мобілізації.

На переконання суду, вищевказана обставина має істотне значення під час вирішення даного спору, оскільки відповідно до абз.4 ч.1 ст.23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані чоловіки, які самостійно виховують дитину віком до 18 років, а відповідач, навіть у випадку задоволення зустрічного позову, таким не являється, оскільки позивачка не є позбавленою батьківських прав, а отже має право та повинна брати участь у вихованні сина, як це визначено у ст.150 СК України.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, суд виходить з того, що кожною зі сторін належними та достатніми доказами не доведена особиста прихильність дитини до кожного з них.

З огляду на викладене, з урахуванням віку дитина, якій на час вирішення спору виповнилось 4 роки, та усталеного для малолітньої дитини середовища, яка відвідує в м.Острозі дитячі ясла-садок, за відсутності доведених належними і допустимими доказами виняткових обставин щодо неможливості проживання малолітньої дитини разом з матір`ю, суд, беручи до уваги забезпечення найкращих інтересів дитини, приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для визначення місця проживання малолітньої дитини з позивачкою ОСОБА_1 , яка є матір`ю дитини та на даний час виконує материнський обов`язок з виховання, розвитку та утримання сина.

Згідно висновку органу опіки та піклування Острозької міської ради Рівненської області від 10.04.2023 року малолітній ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 . Згідно акту обстеження умов проживання для дитини створені умови для виховання та розвитку. Відповідно до висновку оцінки потреб ОСОБА_1 батьківські обов`язки виконує належним чином. Водночас з огляду на те, що в день засідання комісії з питань захисту прав дитини, при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, ОСОБА_1 подала запитувані у неї документи не в повному обсязі, зокрема, не надала довідки про доходи та характеристику з місця роботи, а тому орган опіки та піклування виріши вважати за можливе проживання малолітнього ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_2 .

Згідно ч.4-6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини тощо, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З огляду на те, що вищевказаний висновок органу опіки та піклування, згідно якого останній вважає за можливе проживання малолітнього ОСОБА_3 з батьком, є недостатньо обґрунтованим, а відтак з наведених вище міркувань суд критично оцінює такий висновок та не погоджується з ним.

Таким чином, перевіривши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд керуючись ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, яка передбачає, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, вважає, що в умовах воєнного стану проживання малолітнього ОСОБА_3 з матір`ю найкраще забезпечить інтереси дитини.

При вирішенні позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини суд виходить з наступного.

Як було вище встановлено судом, позивачка та відповідач з жовтня 2022 року разом не проживають, їхній син проживає разом з позивачкою та між батьками дитини не було досягнуто домовленості щодо порядку, способу, форми та розміру участі відповідача в утриманні дитини.

Згідно з вимогами ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини та розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст.51 Конституції України, ст.180 СК України обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття лежить на обох батьках.

У відповідності до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленністю між ними.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до Закону України №2475-VIII від 03.07.2018 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання", внесено зміни до ст.182 СК України, та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З доводів сторін та досліджених у судовому засіданні доказів судом встановлено, що з моменту окремого проживання участь в утриманні дитини приймає позивачка, разом з тим відповідач участі в утриманні сина не приймає та на даний час між батьками домовленості про способи та обсяг участі відповідача, як батька в утриманні дитини не досягнуто, а тому враховуючи право позивачки суд вважає, що існують підстави для стягнення аліментів в судовому порядку.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , будучи батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 , належним чином регулярної участі в її утриманні не приймає, доводів які б спростовували зазначені обставини суду не навів та відповідні докази відсутні і в матеріалах справи, що свідчить про неналежну участь відповідача у матеріальному забезпеченні сина. При цьому суд виходить з того, що відповідач не надав доказів, які б спростовували доводи позивачки, якими вона обґрунтовує заявлені позовні вимоги, та які б водночас підтверджували, що він належним чином приймає участь в утриманні свого сина, а відтак існують фактичні та правові підстави для стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання дитини.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з ким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з того, що розмір коштів на утримання має відповідати певному рівню, достатньому для утримання та забезпечення нормальної життєдіяльності особи. Мінімальний розмір такого рівня, який мають забезпечити обоє батьків, визначений законодавчо прожитковий мінімум для дитини відповідного віку і встановлюється законом про бюджет кожного року.

Згідно довідки ПрАТ «Геберіт Керамік Продакш» про дохід № 4 від 17.01.2023 року, сукупний дохід відповідача ОСОБА_2 за період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року становить 233 908,07 грн., таким чином середньомісячний дохід відповідача складає 19 492,34 грн. Враховуючи наведене, а також виходячи з того, що сторони повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, встановленого прожиткового мінімуму, та враховуючи зростаючі потреби дитини, суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів із відповідача на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у заявленому позивачкою розмірі 2 272 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд вважає, що такий розмір аліментів відповідатиме фінансовим можливостям та обов`язку батька забезпечити умови життя та розвитку його малолітнього сина, а також визначеному законодавцем способу, який обрала позивачка.

В той же час, при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання дитини, суд виходить з того, що відповідач інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, є фізично здоровим та працездатним, а тому суд приходить до переконання про те, що відповідач може сплачувати аліменти у вищевказаному розмірі.

Окрім того, суд приймає до уваги стан здоров`я та матеріальне становище дитини, а також відсутність у сторін інших утриманців.

В матеріалах справи відсутні будь-які відомості на підтвердження перебування на утриманні відповідача інших осіб та відповідач таких доказів суду не надав.

Позов про стягнення аліментів був поданий 01.12.2022 р., а відтак за правилами ст.191 СК України саме з цього часу необхідно стягувати аліменти.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, відтак відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, а тому з ОСОБА_2 слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн. та на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в розмірі 1984,80 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.5, 12, 13, 141, 211, 258, 263-265, 273 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрований 25 травня 2018 року Славутським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) (актовий запис № 106).

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з його матір`ю - ОСОБА_1 .

Стягувати з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ) аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2 272 (дві тисячі двісті сімдесят дві) грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.12.2022 р. та до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області, про визначення місця проживання дитини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1984,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 992,40 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28 серпня 2023 року.

Суддя Острозького районного судуВасилевич О.В.