Дата документу 10.10.2023 Справа № 322/714/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 322/714/21
Провадження №22-ц/807/231/23
Головуючий в 1-й інстанції Губанов Р.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,
секретарСмокотіна В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Водоканал» на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 15 червня 2022 року, ухвалене у смт Новомиколаївка (повний текст рішення складено 15 червня 2022 року) у справі за позовом Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов зазначений цивільний позов. На виконання ухвали представником позивача подана уточнена позовна заява, у якій останній просив суд стягнути з ОСОБА_1 борг у розмірі 1024 гривні 29 копійок за спожиту воду на користь Комунального підприємства «Водоканал»; судові витрати віднести на відповідачку у розмірі 2270 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила наступне. В будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_1 . Відповідачка користувалася послугами КП Водоканал, але оплату за послуги підприємства вносила не в повному обсязі, і тому за період з 01.05.2019 по 30.11.2019 утворилась заборгованість в сумі 1024 грн.29 коп.

РішеннямНовомиколаївського районного суду Запорізької області від 15 червня 2022 року, в задоволенні позову Комунального підприємства «Водоканал», відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду, Комунальне підприємство «Водоканал» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимог позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив із незаконності та неналежності наданого позивачем розрахунку заборгованості, між тим такі висновки не ґрунтуються на долучених до позову доказах і є необґрунтованими.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 проживала в будинку АДРЕСА_1 . Вказаний будинок був підключений до мережі централізованого холодного водопостачання. Послуги по водопостачанню надавались КП «Водоканал». На відповідачку був відкритий особистий рахунок № НОМЕР_1 . Остання від отримання послуг не відмовлялась. Вказані обставини підтверджуються наданими сторонами доказами, зокрема розрахунком заборгованості (а.с.3) і дублікатами квитанції (а.с.52-56)

Відповідно до розрахунку суми заборгованості за період з 1 травня 2019 року по 30 листопада 2019 року заборгованість відповідачки за надані позивачем послуги з водопостачання становить 1024,29 грн (а.с.3).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наданий представником позивача розрахунок заборгованості за послугу водопостачання, сам по собі не є належним та допустимим доказом наявності заборгованості на вказану у розрахунку суму, оскільки зі змісту вказаного документу не можливо встановити яким чином цей розрахунок зроблено. У ньому не вказано за якими критеріями (за показаннями будинкового засобу обліку води, чи за нормативами споживання), здійснювалися нарахування оплати. Інших доказів (рахунки на оплату послуг з центрального водопостачання, виписки з особового рахунку відповідача тощо), які в вказували на об`єм наданих послуги, критерії нарахування оплати (за лічильником чи без; якщо за лічильником, то чи передавалися показники, якщо так, то які були ці показники; якщо за нормами, то чи обладнаний будинок ванною, санвузлом, каналізацію) за цей об`єм і підтверджували правильність нарахованої заборгованості суду не надано. Крім цього суттєві відмінності сум у графах «нараховано» за сім місяців (зокрема і нульові показники, а також від`ємне число за жовтень), невідповідність сум вказаних у графах «сплачено усього за період» в порівнянні із сумами в дублікатах квитанцій (а.с.52-56) за відповідні місяці, додатково ставить під сумнів правильність розрахунку заборгованості за послугу водопостачання.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є споживач - фізична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу, та виконавець. Виконавцем послуг з централізованого водопостачання та послуг з централізованого водовідведення для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що проводить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Відповідно до статутних документів, основним видом діяльності комунального підприємства «Водоканал» є забезпечення безперебійного постачання населенню, підприємствам, організаціям м. Запоріжжя й області питної води та водовідведення, тому заявник в силу закону є виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води, централізованого водовідведення.

Комунальне підприємство «Водоканал» (далі - КП «Водоканал») є правонаступником майнових прав та обов`язків Державного комунального підприємства «Водоканал» відповідно до 1.1 Статуту КП «Водоканал».

23.06.2000 між ДКП «Водоканал» та Новомиколаївською селищною радою були укладені: договір користування внутрішньо міськими мережами водопровідного господарства №37/37 від 23.06.2000 та договір користування внутрішньо міськими каналізаційними мережами №56 від 23.06.2000 зі змінами та доповненнями, на виконання яких Новомиколаївською селищною радою, передано в користування КП «Водоканал» майно - внутрішньо міські водопровідні та каналізаційні мережі. Відповідно до умов договору, мережі використовуються КП «Водоканал» за цільовим призначенням, тобто для постачання питної води та водовідведення в смт Новомиколаївка.

Будинок, розташований за адресою: Запорізька область, смт Новомиколаївка, вул. Соборності буд.156 кв. під`єднаний до мереж водопостачання КП «Водоканал». Відповідачка ОСОБА_1 була споживачем послуг наданих позивачем у період з травня 2019 року по листопад 2019 року.

Відповідно до розрахунку суми заборгованості за період з 1 травня 2019 року по 30 листопада 2019 року заборгованість відповідачки за надані позивачем послуги з водопостачання становить 1024,29 грн (а.с.3).

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відзиві на позов, відповідачка ОСОБА_1 зазначала, що вимоги позову є необґрунтованими, оскільки в будинку встановлено лічильник холодної води і оплата здійснюється за показами лічильника відповідно до встановлених тарифів. На підтвердження оплат надано відповідні квитанції.

В апеляційній скарзі КП «Водоканал» зазначає, що з 01.07.2019 року позивачем було взято на абонентський облік, засіб обліку води за адресою відповідача, а тому нарахування за травень-червень 2019 року здійснювалися за нормами споживання. Між тим, жодних доказів вказаним обставинам надано не було, ні в процесі розгляду справи в суді першої інстанції, ні при апеляційному розгляді.

Єдиним доказом наявності у відповідача заборгованості, наданим позивачем, є розрахунок заборгованості і довідка за особовим рахунком, при цьому підстави нарахування такої заборгованості не обґрунтовані і не доведені належними доказами, враховуючи обставини наявності у відповідача лічильника води, перебування цього лічильника на обліку у позивача, здійснення оплат за послуги водопостачання за показами приладу обліку.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Водоканал» залишити без задоволення.

Рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 15 червня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 13 жовтня 2023 року.

Судді: С. В. Кухар

О.В. Крилова

О. З. Поляков