РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 жовтня 2023 року м. Харків
Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Губської Я.В.,
при секретарі - Мордухович К.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про стягнення суми боргу,-
03 жовтня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який в процесі розгляду справи уточнив, та просив суд : стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму основного боргу у розмірі 1 339 352, 60 грн. а також стягнути судовий збір.
Позов, мотивовано тим, що 14 вересня 2011 року між ним та відповідачем укладено договір позики грошових коштів у сумі 50 000 доларів США. Згідно умов укладеного договору, позичальник зобов`язувався повернути позикодавцеві ( позивачеві) суму позики на першу вимогу протягом 2 місяців. Проценти за договором не встановлювались. На підтвердження передання грошових коштів відповідачу, 14.09.2011 року було складено і підписано розписку. 01.07.2016 на адресу відповідача направлено лист-вимогу про виконання розписки протягом двох місяців з дня отримання. Лист було направлено рекомендованою кореспонденцією двічі, проте відповідач жодного разу його не отримав. Таким чином, він вважає, що строк виконання починається з 02.09.2016 року. Станом на час пред`явлення позову відповідач жодного разу так і не здійснив виплат за укладеним договором позики. Враховуючи викладене, він звернувся до суду з позовом та просив стягнути суму боргу за договором позики в розмірі 50 000 дол. США, що становить за курсом НБУ станом на 06.09.2016 -1 339 352, 60 грн.
Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова Лях М.Ю. від 12.10.2016 відкрито провадження у справі.
Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова Лях М.Ю. від 12.10.2016 в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено.
Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова Лях М.Ю. від 24.11.2016 заяву позивача про забезпечення позову залишено без руху.
Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова Лях М.Ю. від 09.12.2016 в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено.
Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 13.04.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , відхилено. Ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 09.12.2016 залишено без змін.
14.03.2017 на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, зазначена справа розподілена в провадження судді Поправа В.О.
29.05.2017 до суду надійшли заперечення ОСОБА_2 , в яких він просив в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. Так, посилався на те, що 02.11.2011 між сторонами ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було укладено Меморандум про виконання зобов`язань ,який особисто підписаний сторонами, в тому числі позивачем та посвідчений печаткою товариства, засновником якого були ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Згідно зі змістом Меморандуму, який складений на предмет виконання зобов`язань між вказаними сторонами, ОСОБА_2 виконав повернення боргу перед ОСОБА_1 по розписці від 14.09.2011 року на суму 50 000 дол. США. ОСОБА_1 , отримав 50 000 дол. США від ОСОБА_2 , претензій сторони не мали. Меморандум складений на правах фінансового документу, з під писанням вказаного документу всі зобов`язання вважаються виконаними, а раніше підписані документи втрачають силу. У подальшому між сторонами ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було укладено й інші меморандуми. Також вказав, що сплинув строк позовної давності за вимогами у розписці ,адже за змістом розписки термін її виконання встановлений протягом 2 місяців з дати його укладення на першу вимогу, тобто зобов`язання повинні були бути виконані в строк до 14.11.2011 ,у зв`язку з чим строк позовної давності встановлюється з 14.11.2011 по 14.11.2014. В той же час він ,як добросовісний позичальник виконав свої зобов`язання.
16.06.2017 до суду надійшли письмові заперечення позивача. В запереченням позивач заперечував факт укладення ОСОБА_4 . Вказаний документ він бачить вперше, підпис в ньому не його ,та документ такого змісту ним не підписувався. Кошти на виконання договору позики укладеного між сторонами у вигляді розписки від 14.09.2011 він не отримував. Щодо застосування строку позовної давності, то твердження відповідача щодо початку перебігу строку позовної давності з 14.11.2011 є безпідставним. У відповідності до розписки чітко вбачається, що повернення позики повинно відбутися протягом 2 місяців з часу вимоги про її повернення. Така вимога за розпискою висунута відповідачу лише 01.07.2016 року, що підтверджується направленим рекомендованим листом. Крім того вказав, що меморандум неможливо вважати фінансовим документом, оскільки останній складено з порушенням вимог чинного законодавства в частині валюти виконання зобов`язання.
Ухвалою суду від 12.09.2017 року по справі за клопотанням сторони позивача було призначено судову почеркознавчу експертизу.
Ухвалою суду від 27.10.2017 відновлено провадження у справі для виконання клопотання експерта.
Ухвалою суду від 08.02.2018 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.
Ухвалою суду від 05.03.2018 по справі призначено судову почеркознавчу експертизу.
Ухвалою суду від 12.07.2018 поновлено провадження у справі у зв`язку з надходженням висновку експертизи.
Висновком судово-технічної експертизи документів № 8498 від 21.06.2018 визначено, що у наданому документі «Меморандум про виконання обов`язків» від 02.12.2011 штрихи рукописного тексту документу та штрихи рукописних записів « ОСОБА_5 ОСОБА_1 ОСОБА_2 », що розташовані під текстом документа, виконані одним і тим же пишучим вузлом кулькової ручки, стрижень якої заправлений пастою. Встановити одночасно або у різний час та з якою різницею у часі виконані рукописний текст та рукописні записи « ОСОБА_5 ОСОБА_1 ОСОБА_2 » у наданому документі не виявляється можливим з причини відсутності в експертної установи спеціального обладнання. Встановити одночасно або у різний час виконані рукописний текст, рукописні записи « ОСОБА_5 ОСОБА_1 ОСОБА_2 » та підписи від імені ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у наданому документі «Меморандум про виконання зобов`язань» від 02.12.2011, а також встановити, що саме виконано раніше не виявляється можливим також з причини відсутності в експертній установі спеціального обладнання (т.2 а.с. 14-16).
Ухвалою суду від 28.01.2019 по справі призначено судово-технічну експертизу.
Постановою Харківського апеляційного суду від 13.03.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 28.01.2019 залишено без змін.
Ухвалою суду від 02.07.2019 відновлено провадження у справі.
Ухвалою суду від 29.10.2019 по справі призначено судово-технічну експертизу.
Постановою Харківського апеляційного суду від 22.10.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 29.10.2019 залишено без змін. Ухвалою суду від 28.08.2021 відновлено провадження у справі.
22.09.2021 на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, зазначена справа надійшла в провадження судді Губської Я.В.
Ухвалою суду від 17.03.2023 призначено підготовче засідання по справі.
Ухвалою суду від 18.04.2023 закрито підготовче провадження у справі.
18.07.2023 до суду надійшла додаткова позиція сторони позивача, в якій представник зазначив, що у відповідності до експертного висновку проведеної судової почеркознавчої експертизи в меморандумі вчинено від імені ОСОБА_1 -ним самим. Оскільки ОСОБА_1 , такий документ дійсно не підписував ,останнім було прийнято рішення про з`ясування, ким міг бути підписаний вказаний меморандум, та як та яким чином там міг з`явились його підпис. Щодо посилання відповідачем на ОСОБА_3 , то згідно статуту ТОВ науково виробничої фірми «Укртехелектро ,ЛТД» засновниками Товариства в рівних частках були: ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . В 1997 році змінено склад засновників та ними стали: ОСОБА_1 -55% та ОСОБА_3 -45%. ОСОБА_3 працював у вказаному Товаристві комерційним директором. Згідно редакції статуту Товариства від 2012 року, зареєстрованому в державному реєстрі, склад засновників наступний- ОСОБА_1 ,-55%, ОСОБА_3 -45%. На даний час ОСОБА_3 не є засновником вказаного товариства. Позивач вважає, що у ОСОБА_3 могли зберегтися бланки з підписом та печаткою «копія вірна», оскільки такі бланки ОСОБА_1 передавав ОСОБА_3 для копіювання на них копій документів підприємства, з подальшою передачею до контролюючих органів. Та оскільки позивач розумів значення свого підпису, з метою завірення саме копій документів, на такі бланки ставилась печатка копія вірна. Позивач вважає, що відповідач, умисно, з метою уникнення відповідальності ,у тому числі і можливої кримінальної, здійснив вплив на документ, що унеможливлює встановити час його походження.
Позивач ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не з`явились, представник позивача надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за їх відсутності, вимоги заяви просив задовольнити. Також, позивач 09.10.2023 року надав до суду оригінал договору позики від 14.09.2011 року, який долучений до матеріалів цивільної справи.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_8 в судове засідання не з`явились ,представник відповідача надав заяву ,в якій просив розглядати справу за його відсутності, в задоволенні позову просив відмовити.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд вважає що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Статтями 1,2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.
У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Судом встановлено та не оспорювалось сторонами, що 14.09.2011 між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) була укладена угода у вигляді розписки, за якою відповідач отримав від позивача грошові кошти в розмірі 50 000 доларів США. ОСОБА_2 зобов`язався повернути кошти за першою вимогою на протязі 2 місяців.
Факт укладення договору (у вигляді розписки) 14.09.2011 відповідачем під час розгляду справи не оспорювався.
Позивач в обґрунтування позову стверджував, що 01.07.2016 звертався до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів, однак відповідач до теперішнього часу борг у повному обсязі позивачу не повернув.
Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб.
ОСОБА_1 оспорює факт виконання ОСОБА_2 зобов`язання за договором позики від 14.09.2011, факт отримання від відповідача позичених коштів та підписання меморандуму 02.12.2011.
За клопотанням сторони позивача по справі було призначено та проведено судово-почеркознавчу експертизу.
Висновком судово-технічної експертизи документів № 8498 від 21.06.2018 визначено, що у наданому документі «Меморандум про виконання обов`язків» від 02.12.2011 штрихи рукописного тексту документу та штрихи рукописних записів « ОСОБА_5 ОСОБА_1 ОСОБА_2 », що розташовані під текстом документа, виконані одним і тим же пишучим вузлом кулькової ручки, стрижень якої заправлений пастою. Встановити одночасно або у різний час та з якою різницею у часі виконані рукописний текст та рукописні записи « ОСОБА_5 ОСОБА_1 ОСОБА_2 » у наданому документі не виявляється можливим з причини відсутності в експертної установи спеціального обладнання. Встановити одночасно або у різний час виконані рукописний текст, рукописні записи « ОСОБА_5 ОСОБА_1 ОСОБА_2 » та підписи від імені ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у наданому документі «Меморандум про виконання зобов`язань» від 02.12.2011, а також встановити, що саме виконано раніше не виявляється можливим також з причини відсутності в експертній установі спеціального обладнання (т.2 а.с. 14-16).
Суд зазначає, що відповідачем по справі на підтвердження виконання умов договору щодо повернення грошових коштів не надано суду оригіналу розписки від позичальника про повернення грошових коштів. А позивачем на підтвердження позовних вимог та наявності не виконаного боргового зобов*язання відповідачем надано до суду оригінал розписки від 14.09.2011 року.
Статтею 545 ЦК визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав. Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Частиною першою статті 1049 ЦК передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були йому передані позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Суд, досліджуючи боргову розписку чи договір позики, повинен виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі № 6-24ц12).
Також зі змісту розписки вбачається, що предметом позики були грошові кошти у валюті «долар США», а тому суд враховує природу грошових коштів, які були предметом позики та стягує з відповідача борг саме в цій грошовій одиниці, враховуючи і строки звернення до суду, і строки розгляду даної справи. Доказів того, що сторони домовились про іншій розрахунок суду під час розгляду справи не надано.
Факт знаходження оригіналу розписки про отримання коштів у позивача підтверджує наявність невиконаного боргового зобов`язання відповідача перед позивачем, належних та допустимих доказів на спростування позиції позивача стороною відповідача надано не було.
Також суд вважає безпідставним зауваження відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності. Так, зі змісту до розписки чітко вбачається, що повернення позики повинно відбутися протягом 2 місяців з часу вимоги про її повернення. Така вимога за розпискою висунута відповідачу 01.07.2016 року, що підтверджується направленим рекомендованим листом, а тому суд вважає, що позивачем не пропущений строк для звернення до суду з позовною заявою.
Крім того суд погоджується з позицією позивача, що меморандум неможливо вважати фінансовим документом, оскільки останній складено з порушенням вимог чинного законодавства в частині валюти виконання зобов`язання.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
З урахуванням наведеного, та приймаючи до уваги, що матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми боргу є законною, обґрунтованою та підлягаючою задоволенню. Доказів на спростування зазначеного відповідачем протягом розгляду справи не надано.
Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 82, 133, 141, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про стягнення суми боргу задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 6890,00 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів до Харківського апеляційного суду з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: