Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.10.2023 Справа №607/16300/23

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Позняка В.М.,

за участю секретаря судового засідання Шимків Л.І., представника відповідача Іщука К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 , просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" суму заборгованості за Кредитним договором №216884574 в розмірі 108613.46 грн, з яких: 21998.6 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 86614.86 грн - сума заборгованості за відсотками. Позов мотивовано тим, що 23 квітня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №216884574. Відповідно до Реєстру боржників №157 від 26.10.2021 до Договору факторингу №28/1118-01 укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором №216884574. Між ТОВ «Таліон Плюс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №20102022, у відповідності до умов якого, ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги. Згідно п. 2.1 Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Згідно п. 4.1 Договору, Сторони погодили, що право вимоги переходить від Клієнта до Фактора на наступний календарний день після підписання Сторонами відповідного Реєстру прав вимог, у формі встановленій у Додатку до цього Договору. Відповідно до Реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 до Договору факторингу № 20102022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 108613,46 грн, з яких - 21998,60 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 86614,86 грн - сума заборгованості за відсотками. Незважаючи на це, Відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому Кредит.

Від відповідача ОСОБА_1 через представника надійшов відзив на позов в якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Покликається на те, що на підтвердження суми заборгованості ОСОБА_1 позивачем надано Розрахунок заборгованості за кредитним Договором №216884574 від 23.04.2021, з якого вбачається що 06.03.2023 кредитором виступало Товариство з обмеженою відповідальністю "Таліон плюс", а з 31.03.2023 по 31.07.2023 кредитором значиться ТОВ "ФК "ЄАПБ". Із наведеного вбачається невідповідність календарних дат появи нових кредиторів. Зазначає, що права вимоги перейшли до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» за Договором факторингу № 28/1118-01, а вже 20.10.2022 права вимоги перейшли від Товариства з обмеженою відповідальністю "Таліон плюс" до позивача ТОВ ФК ЄАПБ на підставі Договору факторингу № 20102022, що не відповідає вказаним датам наведених у Розрахунку заборгованості. До матеріалів справи позивачем долучено лише Договір факторингу № 20102022 від 20.10.2022 та витяг з Реєстру прав вимоги № 2, який не містить підписів сторін. Факт переходу прав вимоги від первісного кредитора до Товариства з обмеженою відповідальністю "Таліон плюс" не доводиться жодним доказом у справі. Звертає увагу суду, що позивач на надав належних доказів (первинних бухгалтерських документів), які підтверджують факт видачі кредитних коштів. У той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони. Наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором є не достатнім для доведення позовних вимог, оскільки сам розрахунок, умови кредитування тощо, є внутрішніми документами банку та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися кредитні кошти відповідачу, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем, а також, за відсутності належних та допустимих доказів, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов відповідного кредитного договору. Зазначає, що тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. Крім того, стверджує, що позивач просить стягнути відсотки, які нараховані поза строком кредитування, передбаченим договором - на 30 днів.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 серпня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального спрощеного позовного провадження.

В судове засідання позивач свого представника не направив, звернувся в суд із клопотанням про розгляд справу у відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини.

23 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №216884574, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується передати Позичальникові кредит на суму 22000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правил надання грошових коштів у позику, у тому силі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт».

Кредит надається строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання кредиту Позичальником. У випадку надання кредиту не у день укладення договору, загальний строк надання кредиту автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання кредиту (п.1.2).

Пунктом 1.4. договору встановлено порядок нарахування процентів за користування кредитом, які позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю протягом дисконтного періоду. Цим пунктом охоплюються умови, визначені у пунктах 1.4.1-1.4.3.

Згідно з пунктом 4.4 договору, сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.

Згідно паспорту кредиту, (а.с.5) він надається шляхом переказу грошових коштів Позичальнику в строк до 3-х днів.

Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) 28.11.2018 укладено Договір факторингу № 28/1118-01, а 31.12.2020 - нова редакція договору, відповідно до умов якого клієнт - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язується відступити факторові ТОВ «Таліон Плюс» вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. (п. 2.1).

Наявне право вимоги переходить від Клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги, по формі встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до Боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням Реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу Права вимоги до Боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром прав вимоги (п.4.1).

20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено Договір факторингу № 20102022, відповідно до якого до Клієнт - «Таліон плюс» зобов`язується відступити факторові ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" Права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. (п. 2.1).

Право вимоги переходить від Клієнта до фактора на наступний календарний день після підписання Сторонами відповідного реєстру прав вимоги, по формі встановленій у Додатку до цього договору (п.4.1).

Згідно витягу з реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 (а.с. 11) передано право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №4, заборгованість по основному боргу 21998,60 грн, за відсотками 86614,86 грн, загальна сума заборгованості 108613,46 грн.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, за період з 06.03.2023 по 31.07.2023 залишок заборгованості ОСОБА_1 складає 108613,46 грн.

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши та оцінивши докази, суд доходить такого висновку.

Згідно із частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що між 23 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №216884574, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується передати Позичальникові кредит на суму 22000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правил надання грошових коштів у позику, у тому силі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт».

Відповідач у відзиві на позов та представник в судовому засіданні оспорює факт отримання грошових коштів.

Позивач у відповіді на відзив повідомив що не володіє первинними документами перерахування позивачу грошових коштів за договором, оскільки не є первісним кредитором, в якого зберігаються такі документи.

Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідачі відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості (висновки ВС у постанові ВС від 30 серпня 2023 року у справі № 753/20537/18).

За приписами пунктів 3, 6 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розміру, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (подібні висновки містить постанова Верховного Суду від 25.05.2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 20 травня 2022 року у справі № 336/4796/18, від 30 червня 2023 року в справі № 274/7221/19).

На підтвердження факту видачі кредиту позивачем надано копію кредитного договору, паспорт кредиту, розрахунок заборгованості за кредитним договором.

Оцінивши всі докази у їх сукупності, суди дійшов висновку, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували існування у позичальника заборгованості за укладеним кредитним договором, факту виплати йому грошових коштів, зокрема первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», виписки з особових рахунків клієнта тощо.

Щодо наданого розрахунку заборгованості, який надано на підтвердження суми боргу, то такого розрахунку недостатньо для висновку щодо отримання ОСОБА_1 кредитних коштів та порушення останнім обов`язку щодо їх повернення. Відповідний розрахунок заборгованості є одностороннім документом позивача, сам по собі не є належним доказом з огляду на вимоги частини першої статті 77 ЦПК України, не містить посилань на картковий чи інший банківський рахунок, яким користувався відповідач.

Такий висновок також узгоджується з постановою Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 759/10277/20.

Відповідно до вимог частин третьої та четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.

При цьому, покликання позивача на те, що він не є первісним кредитором не звільняє його від обов`язку подання первинних документів, які підтверджують факт видачі кредиту.

У своїй заяві представник ТОВ "ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просив розглянути справу при їх відсутності, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа 755/18920/18, провадження 61-17205ск19.

Крім того, відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині першій статті 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).

Згідно доводів позовної заяви, кредитний договір № 216884574 від 23 квітня 2021 року, заборгованість за яким є предметом цього позову, був укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 . В подальшому відповідно до Реєстру боржників № 101 від 29.09.2020 до Договору факторингу № 28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 430909861, яке, у свою чергу, передало вказане право вимогу позивачу - ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Однак, позивачем не додано до позовної заяви доказів переходу прав вимоги щодо цього кредитного договору від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон плюс», зокрема, підписаного підписання реєстру прав вимоги, по формі встановленій у відповідному додатку, який, згідно п.4.1 договору факторингу, засвідчує передачу Права вимоги до Боржників в повному обсязі.

Тому, суд не може встановити, чи на момент укладення договору від 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів", до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором.

Покликання позивача на те, що договір факторингу 20 жовтня 2022 року укладеного між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів є дійсним, не оскаржувався, не свідчить про безумовний перехід права вимоги до відповідача. Законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно. Обставини, пов`язані з фактичним виконанням чи невиконанням, чи частковим виконанням зобов`язань за відповідним договором не визначаються нормами матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за такими договорами (договору цесії). Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги.

Сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позивача безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, позивач не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язання, що виникло на підставі кредитного договору.

Аналогічних за своїм змістом правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, у постанові від 19 листопада 2019 року у справі № 924/1014/18, у постанові від 28 січня 2020 року у справі № 924/1208/18.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, враховуючи вище наведені положення законодавства, а також досліджені у справі докази, суд, оцінивши їх з точки зору достатності для встановлення фактичних обставин, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю заявлених вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить із такого.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (частина перша, пункт 1 та 4 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як видно із відзиву на позов, відповідач повідомив про те, що розмір судових витрат на правову допомогу буде становити 10000 грн, на підтвердження понесених судових витрат надав договір про надання правової допомоги від 04 вересня 2023 року, акт приймання передачі виконаних робіт від 13 вересня 2023 року та банківську квитанцію про зарахування на рахунок адвоката суми 10000 грн.

Суд вважає, що витрати позивача на професійну правничу (правову) допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, загальна сума витрат на адвокатські послуги не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними з наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. При цьому заяв про зменшення розміру витрат на правову допомогу не надходило.

Тому, зважаючи на те, що в задоволенні позову відмовлено, відповідач підтвердив належними та допустимими доказами свої судові витрати на правову допомогу, в силу статті 141 ЦПК України суд доходить висновку, що з відповідача в користь позивача слід стягнути 10000 гривень судових витрат.

На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 12, 76, 77, 78, 80, 81 141, 258, 259, 264, 265, 280-282, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в користь ОСОБА_1 10000 гривень судових витрат на правову допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія "Європейська агенція повернення боргів", 01032, вул. Симона Петлюри, 30, м. Київ., , адреса електронної пошти: , тел. ,

Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 . реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Повний текст рішення виготовлений 09 жовтня 2023 року.

Головуючий суддяВ. М. Позняк