печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Остапчук Т.В.,

при секретарі судового засідання - Музики В.П.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

Представника відповідача ОСОБА_2 розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа: Приватний нотаріус КМНО Морозов Геннадій Вікторович про розірвання договорів

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до Печерського районного суду м. Києва з позовом в якому просили суд: розірвати договір купівлі - продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , укладеногоміж ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ,який був посвідчений 14.04.2015 року,приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Геннадієм Вікторовичем, зареєстрованого в реєстрі під № 672; внести відомості до єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 ; Розірвати договір купівлі - продажу 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_4 та з ОСОБА_5 , який був посвідчений 20.08.2015 року , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Геннадієм Вікторовичем, зареєстрованого в реєстрі під № 1589; внести відомості до єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 ; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати в розмірі - 1409 грн. 60 коп.; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати в розмірі - 1409 грн. 60 коп.

Свої позовні вимоги позивач ОСОБА_6 обґрунтовувала, тим, що 14.04.2015 року між нею та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі - продажу ? частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та з відповідачем, який був посвідчений 14.04.2015 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Геннадієм Вікторовичем, зареєстрованого в реєстрі під № 672.

Згідно п. 4 договору 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 була відчужена відповідачу за 511 000 грн. 00 коп.

Позивач ОСОБА_3 наголошувала, що відповідач не виконала умови договору купівлі - продажу 1/2 частини квартири від 14.04.2015 року та не сплатила жодної грошові суми, а саме в розмірі 511 000 грн.00 коп.,як до підписання договору так і у день його підписання, що є грубим порушенням стороною покупцем умов договору. Оскільки як зазначає ОСОБА_8 вона виконала умови договору в повному обсязі та передала у власність ? частини квартири АДРЕСА_1 . Позивач ОСОБА_4 зазначала, що 20.08.2015 року уклала договір купівлі - продажу 1/6 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 з ОСОБА_5 , який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Геннадієм Вікторовичем, зареєстровано в реєстрі під № 1589.

Згідно п. 4 договору 1/6 частина квартири, що знаходиться за адресою в АДРЕСА_2 була відчужена позивачем за 255, 500 грн.00 коп. відповідачу.

Позивач вимушена як зазначає була продати 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 у зв`язку з скрутним матеріальним становищем і тому звернулася за матеріальною допомогою до своєї племінниці ОСОБА_5 , яка запропонувала надати грошові кошти, але за умови, що вона продасть їй 1/6 частини квартири.

Позивач ОСОБА_4 зазначила, що відповідач не виконала умови договору купівлі - продажу 1/6 частини квартири від 20.08.2015 рокута не сплатила жодної грошовіоїсиму за купівлі частини квартири в розмірі - 255 500 грн. 00 коп ., як до підписання договору так і у день його підписання, що є грубим порушенням Покупцем умов договору. ОСОБА_4 зазначала, що вона виконала умови договору в повному обсязі та передала у власність 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 . Представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Надала відповідь на відзив.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з"явилась, судом визнано можливим розгляд справи в відсутність.

Представник відповідача надала відзив, вказувала на те що кошти по договорам були сплачені та позивачами обраний неналежний спосіб захисту.

Третя особа в судове засідання не з`явився, повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі, заяви з процесуальних питань від третьої особи до суду не надходили.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.05.2018р. відкрито провадження та призначено розгляд за правилами загального провадження та витребувано у третьої особи належним чином завірені копії договорів купівлі продажу 1/2 та 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Печерського районного суду м.Києва від 29.10.2019р. задоволено позов.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 28.03.2023р. скасовано заочне рішення та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 17.05.2023р. призначено судове засіданя.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 належала ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, виданого Морозовим Г.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстраційним номером № 588.

14.04.2015 року позивачОСОБА_3 уклала договір купівлі - продажу 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 з ОСОБА_5 , який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Геннадієм Вікторовичем, зареєстровано в реєстрі під № 672.

П.1 договору зазначено, що Продавець продала, а Покупець купила 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 .

Відповідно до п. 4 договору купівлі-продажу 1/2 частини квартири від 14.04.2015, зареєстрованого в реєстрі за № 672, вищевказана 1/2 частини квартири, що відчужується, продана за 511 000 грн., які Продавець (Позивач 1) отримала повністю до підписання цього договору. Підписання цього договору свідчить про повний та остаточний розрахунок за продану 1/2 частину квартири та відсутність матеріальних претензій до Покупця (Відповідача) (а.с. 82).

Позивач ОСОБА_4 20.08.2015 року уклала договір купівлі - продажу 1/6 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 з ОСОБА_5 , який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Геннадієм Вікторовичем, зареєстровано в реєстрі під № 1589.

Відповідно до п. 4 договору купівлі-продажу 1/6 частини квартири від 20.08.2015, зареєстрованого в реєстрі за № 1589, вищевказана 1/6 частини квартири, що відчужується, продана за 174 227 грн., які Продавець (Позивач 2) отримала повністю до підписання цього договору. Підписання цього договору свідчить про повний та остаточний розрахунок за продану 1/6 частину квартири та відсутність матеріальних претензій до Покупця (Відповідача) (а.с. 66).

Статтею 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень статей 626-628 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства .

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У силу положень абз. 2 ч. 1 ст. 218 ЦК України, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 691, ч. 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити вар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до статті 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, установленим статтею 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до статті 1087 ЦК України, розрахунки за участю фізичних осіб, не пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть провадитися у готівковій або в безготівковій формі за допомогою розрахункових документів у електронному або паперовому вигляді. Розрахунки між юридичними особами, а також розрахунки за участю фізичних осіб, пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, провадяться в безготівковій формі. Розрахунки між цими особами можуть провадитися також готівкою, якщо інше не встановлено законом. Граничні суми розрахунків готівкою для фізичних та юридичних осіб, а також для фізичних осіб-підприємців відповідно до цієї статті встановлюються Національним банком України.

В пункті 2 Постанови Правління Національного банку України від 06 червня 2013 року № 210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою» закріплено граничну суму розрахунків готівкою фізичних осіб між особою за договором купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, у розмірі 150 000 грн.

Закон України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, який регулює роботу нотаріусів України, не містять положень, які б зобов`язували нотаріусів при посвідченні договорів купівлі-продажу нерухомого майна витребовувати у сторін договору документи, підтверджуючі безготівковість розрахунку.

Верховний Суд у постанові від 25.03.2020 у справі № 760/9707/17, підтвердив позицію судів попередніх інстанцій про те, що проведення розрахунку між сторонами договору у готівковій формі не свідчить про недійсність такого договору. За недотримання норм щодо граничних сум розрахунків у готівковій формі передбачена адміністративна відповідальність, що не є предметом спору у даній справі та відноситься до компетенції інших державних органів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2020 у справі № 916/667/18 зазначила, що порушення встановленої законодавством граничної суми розрахунків може мати наслідком передбачені законодавством заходи відповідальності, але не впливає на чинність розрахунків і не заперечує самого факту проведення розрахунків. Отже, ані встановлення факту нездійснення розрахунків у безготівковій формі, ані наявність законодавчої заборони на здійснення розрахунків готівкою понад певну граничну суму, не може вважатись підтвердженням того, що фактичні розрахунки сторонами в готівковій формі не здійснювались (п. 7.15 вказаної постанови).

Велика Палата Верховного Суду у цій же постанові дійшла висновку, що пункт договору в тій його частині, у якій він містить відомості про отримання покупцем грошей до підписання договору є розпискою (п. 7.28 вказаної постанови).

Крім того, у цій же постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що включення в договір купівлі-продажу положення про одержання однією стороною від іншої грошових коштів, у тому числі до підписання договору, є звичайною діловою практикою, зокрема при укладенні договорів фізичними особами, і така практика не суперечила закону в правовідносинах, щодо яких виник судовий спір (п. 7.36 вказаної постанови).

Відповідно до п. 11 вищезазначених договорів, Продавці (Позивач 1 і Позивач 2) та Покупець (Відповідач), підтверджують, що ці договори не носять характеру фіктивних та удаваних правочинів (а.с. 66, 82).

Згідно пункту 6 статті З ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Тлумачення як статті З ЦК України загалом, гак і пункту 6 статті З ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Схожий по суті висновок зроблений в пункті 8.26. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), в якій вказано, що «водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах».

Добросовісність (пункт 6 статті З ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Верховний Суд у постанові від 22 лютого 2023 року у справі № 143/1483/19 застосував доктрину заборони суперечливої поведінки.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується /ие на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення правочину, висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права.

Позивачі звернулися до суду з позовними вимогами про розірвання договорів купівлі-продажу квартири з підстав несплати Відповідачем грошових коштів за відповідними договорами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2020 року у справі № 916/667/18 (провадження № 12-145гс19) Верховний Суд дійшов висновку, що «...покупці отримали товар, але, як стверджує позивачка, не здійснили оплати. За таких умов підлягає застосуванню частина третьої статті 692 ЦК України, відповідно до якої у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Наведений припис не передбачає можливості продавця за своїм вибором вдатися до іншого способу захисту, зокрема не передбачає можливості розірвання договору в судовому порядку. Якщо порушення права продавця полягає в тому, що він не отримав грошових коштів від продавця, то способу захисту, який належним чином захистить саме це право, відповідає позовна вимога про стягнення неотриманих коштів.

Натомість такий спосіб захисту, як розірвання договору, що вже частково виконаний з боку продавця, який передав товар, і покупця, який прийняв товар, не відповідає суті порушення договору, що полягає в несплаті грошових коштів. Така несплата (повна або часткова) може бути наслідком не навмисного порушення договору з боку покупця (який бажає збагатитися за рахунок затримки оплати), а добросовісної помилки покупця, наприклад, через існування розбіжностей між сторонами щодо суми, належної до сплати, щодо взаємних розрахунків між сторонами (зокрема, яку цій справі).

Крім того, такий спосіб захисту, як розірвання договору, може бути використаний продавцем не з метою відновлення його права на одержання грошових коштів, а з метою невиправданого збагачення, якщо, наприклад, ринкова ціна на продане майно збільшилася, в тому числі завдяки його поліпшенню покупцем. Такі несправедливі наслідки можуть настати через невідповідність зазначеного способу захисту суті порушення права».

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 52), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 ( пункт 76).

При таких обставинах суд приходить до висновку про відмову в позові.

Відповідно до ст..141 ЦПК України, в зв`язку з відмовою в позові судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ч. 2 ст. 651, ч. 3 ст. 653, ч. 1 ст. 655, ст. 629 ЦК України, ст, ст. 4, 12, 141,81, ст. 263, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа: Приватний нотаріус КМНО Морозов Геннадій Вікторович про розірвання договорів відмовити .

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач ОСОБА_3 , АДРЕСА_4

Позивач ОСОБА_4 , АДРЕСА_4

Відповідач ОСОБА_5 , АДРЕСА_2

третя особа: Приватний нотаріус КМНО Морозов Геннадій Вікторович,м.Київ вул.. В.Василевської 16

Дата складання повного тексту рішення 16.10.2023р.

Суддя Остапчук Т.В.