Провадження № 2/761/7041/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

09 жовтня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва під головуванням судді Матвєєвої Ю.О., при секретарі судових засідань Каніковському Б.А., за участі представника позивача ОСОБА_1 , представника третьої особи Ольховської О.В., третьої особи ОСОБА_2 , його представника адвоката Романюка І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , 2016 року народження, до ОСОБА_4 , треті особи Служба в справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду із даним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що Службою в справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації взято на облік малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як такого, який опинився у складних життєвих обставинах. Мати дитини - відповідачка ОСОБА_4 сином не опікується, за місцем проживання характеризується негативно, неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства та за невиконання батьками обов`язків щодо виховання дитини. Дитина є інвалідом дитинства, потребує стороннього догляду, між тим під час його лікування відповідачка вживала алкоголь та застосовувала до дитини фізичне насильство. Розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 12.04.2023 року дитину відібрано від матері та поміщено на лікування до медичного закладу. З огляду на те, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого сина, не приділяє йому належної уваги та його вихованню, його розвитку, не виявляє турботу до нього, позивач просить позбавити її батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

27.09.2023 року від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив позов в частині вимог до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав залишити без розгляду, а в частині вимог до ОСОБА_4 задовольнити повністю. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09.10.2023 року дана заява була прийнята судом, а також ОСОБА_2 залучено до розгляду у справі в якості третьої особи.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтрималата просила їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена. Крім того була присутня 03.07.2023 року під час проведення підготовчого засідання, обізнана даним позовом до неї.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України).

Представник третьої особи Служби в справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації Ольховська О.В. в судовому засіданні підтримала вимоги позивача, просила їх задовільнити, зазначила, що відповідачка не виявляє батьківської турботи до дитини, не доглядає за сином попри його потребу в сторонньому догляді з огляду на його інвалідність.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав позов, просив його задовольнити, зазначив, що відповідачка є його дружиною, а ОСОБА_3 - його син. Син страждає на ДЦП, але дружина не займається його реабілітацією та доглядом. Він наразі служить в ЗСУ, відвідує дитину в медичному закладі, потім має намір займатися його відновленням та лікуванням.

Представник третьої особи адвокат Романюк І.М. в судовому засіданні підтримав позов, просив його задовольнити, оскільки мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснил, зазначили, що ОСОБА_4 не виконує належним чином батьківські обов`язки, неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за домашнє насильство та ухилення від виконання батьківських обов`язків, дитина занедбана, недоглянута.

Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши письмові матеріали, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 17.06.2016 року Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у місті Києві.

За медичним висновком № 2/2020 від 09.01.2020 року малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає на дитячий церебральний параліч, загальне недорозвинення мовлення, структурну епілепсію.

Витягом з наказу № 94-од від 05.10.2022 року Служби в справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взято на облік по категорії дітей, які опинились в складних життєвих обставинах у зв`язку з неналежним виконанням батьками батьківських обов`язків.

За розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації № 180 від 12.04.2023 року вжито заходи щодо негайного відібрання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від матері ОСОБА_4 та батька ОСОБА_2 .

За повідомленням Шевченківського управління поліції ГУНП в м. Києві від 20.10.2022 року відносно відповідачки ОСОБА_4 складено 11 протоколів про адміністративне правопорушення, передбачене 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце тимчасового перебування) та 4 протоколи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 184 КУпАП (невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей).

Відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї від 13.06.2022 року дитина ОСОБА_3 опинився у складних життєвих обставинах внаслідок недбалого до нього ставлення з боку відповідачки.

Служба у справах дітей та сім?ї Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації обстежила умови проживання дитини та 07.09.2022 року склала акт згідно з яким в квартирі АДРЕСА_1 - умови проживання задовільні, в квартирі три кімнати, дитина з матір`ю проживає в одній кімнаті. В квартирі наявні всі необхідні предмети побуту, квартира потребує ремонту. В дитини в наявності спальне місце, одяг згідно сезону, продукти харчування.

02.12.2022 року ОСОБА_4 надала пояснення начальнику Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації в яких зазначила, що зобов`язується виховувати сина, не вживати алкоголь, навести порядок в квартирі, звернутись до центру реабілітації.

За повідомленням КНП «КМДКЛ № 1» від 13.01.2023 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був госпіталізований до вказаного медичного закладу, ставлення матері до дитини негативне, під час лікування мати систематично вживала алкоголь, кричала та била хлопчика.

За інформацією Шевченківського районного в місті Києві центру соціальних служб від 30.03.2023 року відповідачка ОСОБА_4 припинила курс реабілітаційних заходів дитини без поважних причин, ініціативи в лікуванні, реабілітації та належного утримання дитини з інвалідністю не проявляє, систематично вживає алкоголь та вчиняє бійки з іншими членами родини в присутності дитини.

За висновком комплексної психолого-педагогічної оцінки розвитку особи від 19.01.2023 року стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , умови вихованні дитини в сім`ї несприятливі, сім`я асоціальна, аморальна, педагогічно-неспроможна. Дитина потребує посиленої уваги з боку психолога, реабілітолога, дефектолога.

Висновком від 28.06.2023 року за №109-3636 Шевченківська районна в м.Києві державна адміністрація вважає за доцільне позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Стаття 165 СК України визначає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Крім того, у відповідності до положень статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами (ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Окрім того, в рішенні Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року, рішення у справі Olsson v. Sweden (N2) від 27.11.1992) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Таким чином в судовому засіданні було достеменно встановлено, що ОСОБА_4 належним чином не виконує своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, попри його діагноз, не забезпечує належного медичного догляду, лікування дитини; свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, фактично відповідач самоусунулася від виконання власних обов`язків, а тому суд на підставі викладеного приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.77-81, 141, 264, 265, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , 2016 року народження, до ОСОБА_4 , треті особи Служба в справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 пор позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 1073, 60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 16.10.2023 року.

Суддя Ю.О. Матвєєва

09 жовтня 2023 року