Постанова

Іменем України

11 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 367/2005/23

провадження № 61-12061св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І., суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 ,

відповідач - Служба у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 27 березня 2023 року в складі судді Кухленко Д. С. та на постанову Київського апеляційного суду від 22 червня 2023 року в складі колегії суддів Борисової О. В., Левенця Б. Б., Ратнікової В. М.,

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2023 року ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , звернувся з позовом до Служби у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради про встановлення піклування та призначення піклувальником.

Позов мотивував тим, що ОСОБА_1 є рідним дядьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є брат позивача ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказує, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позбавлений батьківського піклування, проживає разом з позивачем, який турбується про нього та забезпечує відповідні потреби.

При зверненні з відповідною заявою до Служби у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради йому було повідомлено про необхідність звернення з указаним позовом до суду.

За таких обставин позивач просив встановити над неповнолітнім ОСОБА_2 піклування та призначити ОСОБА_1 піклувальником над неповнолітнім ОСОБА_2 .

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою від 27 березня 2023 року Ірпінський міський суд Київської області позовну заяву ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , визнав неподаною та повернув позивачу.

Суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав доказів звернення до органу опіки та піклування з заявою про встановлення піклування над неповнолітнім та призначення його піклувальником, тобто, не додав доказів вжиття заходів досудового врегулювання спору, оскільки питання, які ставить ОСОБА_1 у позовній заяві, підлягають вирішенню органом опіки та піклування у позасудовому порядку, а тому суд вважав за необхідне позовну заяву визнати неподаною та повернути позивачу на підставі пункту 7 частини четвертої статті 185 ЦПК України.

При цьому суд першої інстанції зазначив, що матеріали позовної заяви не містять доказів на підтвердження того, що неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позбавлений батьківського піклування, адже позивач не надав відомостей про матір неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та інформації про позбавлення матері дитини батьківських прав.

Постановою від 22 червня 2023 року Київський апеляційний суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення; ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 27 березня 2023 року залишив без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 , оскільки питання, які ставить ОСОБА_1 у позовній заяві, підлягають вирішенню органом опіки та піклування у позасудовому порядку.

Крім того, апеляційний суд вважав за необхідне зазначити, що розгляд питання про встановлення опіки та призначення опікуна відповідно до норм ЦПК України підлягає розгляду в порядку окремого провадження, де учасниками справи є заявник та інші заінтересовані особи.

Також апеляційний суд звернув увагу на те, що відповідно до статті 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органами опіки та піклування є районні, районні у містах Києві та Севастополі місцеві державні адміністрації, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Служба у справах дітей при Бучанській міській раді не є органом опіки та піклування. Органом опіки та піклування в місті Буча є виконавчий комітет Бучанської міської ради.

Аргументи учасників справи

14 серпня 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 27 березня 2023 року та на постанову Київського апеляційного суду від 22 червня 2023 року, просив їх скасувати як такі, що прийняті з порушенням норм процесуального права, направивши справу до суду першої інстанції.

Касаційну скаргу мотивує тим, що позивач подав до суду відповідну позовну заяву з наведенням підстав і відповідного обґрунтування позовних вимог та виконав вимоги статті 175 ЦПК України. Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, при поверненні позовної заяви не навели відповідних мотивів, з яких виходили, та фактично без відкриття провадження у справі перейшли до дослідження доказів та аналізу підстав позову, порушивши при цьому процесуальний порядок розгляду справи.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 14 серпня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 передано на розгляд судді-доповідачеві Антоненко Н. О.

Ухвалою від 04 вересня 2023 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою; витребував з районного суду справу № 367/2005/23; надав учасникам справи строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.

27 вересня 2023 року матеріали справи № 367/2005/23 надійшли до Верховного Суду та передані судді-доповідачеві Антоненко Н. О.

Ухвалою від 03 жовтня 2023 року Верховний Суд призначив справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.

Межі та підстави касаційного перегляду

При перегляді у касаційному порядку судових рішень суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

В ухвалі від 04 вересня 2023 року Верховний Суд вказав, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

Позиція Верховного Суду

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20).

Законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору (частина четверта статті 124 Конституції України).

Сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом (частина перша статті 16 ЦПК України).

Позовна заява повинна містити відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору (пункт 6 частини другої статті 175 ЦПК України).

Заява повертається особі, яка її подала, у разі якщо до неї не додано доказів вжиття заходів досудового врегулювання спору у випадку, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом (пункті 7 частини четвертої статті 185 ЦПК України).

Обміркувавши викладене, касаційний суд зауважує, що:

Конституція України передбачає можливість встановити в законі обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

законодавець визначив в процесуальному законі таку вимогу до позовної заяви, як необхідність зазначення в ній про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, незалежно від того чи мають вони обов`язковий характер. Разом з тим підставою для повернення позовної заяви є ненадання доказів вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі є обов`язковими згідно із законом;

на рівні закону законодавець не визначив обов`язкового досудового порядку встановлення піклування та призначення піклувальника над неповнолітньою особою.

У справі, що переглядається:

при поверненні позовної заяви ОСОБА_1 про встановлення та призначення піклування над неповнолітнім ОСОБА_2 на підставі пункту 7 частини четвертої статті 185 ЦПК України суд першої інстанції зазначив, що аналіз статей 15, 59-61 ЦК України та пунктів 24, 42 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, свідчить, що суд встановлює піклування над неповнолітньою особою виключно у випадку встановлення факту позбавлення останньої батьківського піклування, в усіх інших випадках встановлення піклування та призначення піклувальника над неповнолітньою особою належить до компетенції органу опіки та піклування. При цьому суд установив, що матеріали позовної заяви не містять доказів на підтвердження того, що неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позбавлений батьківського піклування, та відомостей про матір неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

суди не звернули увагу, що Конституція України передбачає можливість встановити в законі обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; законодавець визначив в процесуальному законі таку вимогу до позовної заяви, як необхідність зазначення в ній про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, незалежно від того чи мають вони обов`язковий характер. Разом з тим підставою для повернення позовної заяви є ненадання доказів вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі є обов`язковими згідно із законом

суд першої інстанції, з яким помилково погодився апеляційний суд, не врахував, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язкового досудового врегулювання спору з приводу встановлення піклування та призначення піклувальника над неповнолітньою особою.

За таких обставин, суди зробили неправильний висновок про повернення позову на підставі пункту 7 частини четвертоїстатті 185 ЦПК України. Тому оскаржені судові рішення належить скасувати та передати справу для справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною шостою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

За таких обставин касаційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційного суду - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 27 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 червня 2023 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Із моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 27 березня 2023 року та постанова Київського апеляційного суду від 22 червня 2023 року втрачають законну силу.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук