Справа № 466/4089/23 Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/811/1474/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Суди В.С.,

з участю: представника апелянта адвоката Бігун З.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 03 травня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Марчук Катерини Сергіївни та зобов`язання до вчинення дій, з участю заінтересованої особи (стягувача) ОСОБА_2 ,-

встановив:

В квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Марчук Катерини Сергіївни та зобов`язання до вчинення дій, з участю заінтересованої особи (стягувача) ОСОБА_2 , у якій просив суд: постановити ухвалу, якою зобов`язати старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Марчук Катерину Сергіївну провести перерахунок загального розміру заборгованості аліментів в межах виконавчого провадження №19544525 на виконання виконавчого листа №2-1434 виданого 26.03.2010 року Шевченківським районним судом м. Львова, з урахуванням поданих квитанцій про сплату аліментів від 08.01.2020 р. на суму 2000,00 грн., 08.07.2020 на суму 4591,00 грн., 08.12.2020 на суму 1500,00 грн., 05.02.2021 на суму 2000,00 грн., 07.04.2021 на суму 500,00 грн., 07.07.2021 на суму 2495,00 грн., 06.08.2021 на суму 1000,00 грн., 09.09.2021 на суму 1996,00 грн., 07.10.2021 на суму 2500,00 грн., 08.11.2021 на суму 3500,00 грн., 08.12.2021 на суму 3400,00 грн., 07.02.2022 на суму 3000,00 грн., 07.05.2022 на суму 6000,00 грн., 07.05.2022 на суму 1500,00 грн., 03.01.2023 на суму 2000,00 грн., 07.01.2023 на суму 1000,00 грн., 22.11.2022 на 500,00 грн., 11.10.2022 на суму 300,00 грн., 22.12.2022 на суму 170 грн., 12.02.2023 на суму 500,00 грн., 17.02.2023 на суму 300,00 грн., 21.02.2023 на суму 400,00 грн., 27.02.2023 на суму 400,00 грн., 03.03.2023 на суму 300,00 грн., 07.03.2023 на суму 400,00 грн., 11.03.2023 на суму 300,00 грн., 19.11.2022 на суму 115,00 грн., 26.01.2023 на суму 250,00 грн., 28.11.2022 на суму 350,00 грн., 10.02.2023 на суму 500,00 грн., 15.03.2023 на суму 200,00 грн., 08.09.2022 на суму 200,00 грн., 09.09.2022 на суму 100,00 грн., 15.09.2022 на суму 200,00 грн., 17.09.2022 на суму 200,00 грн., 19.09.2022 на суму 200,00 грн., 07.10.2022 на суму 500,00 грн., 07.11.2022 на суму 700,00 грн., 10.10.2022 на суму 300,00 грн., 13.10.2022 на суму 300,00 грн., 15.10.2022 на суму 200,00 грн., 03.02.2023 на суму 500,00 грн., 29.01.2023 на суму 500,00 грн., 18.10.2022 на суму 285,00 грн., 20.10.2022 на суму 1000,00 грн., 07.02.2023 на суму 500,00 грн., 31.01.2023 на суму 500,00 грн., 17.01.2023 на суму 200.00 грн., 24.01.2023 на суму 200,00 грн.

В обґрунтування скарги зазначив, що на виконанні у старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Катерини Сергіївни Марчук перебуває виконавче провадження №19544525, відкрите на підставі виконавчого листа № 2-1434 виданого 26.03.2010 року Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття,проте не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Станом на сьогоднішній день, з його заробітної плати проводиться стягнення заборгованості аліментів по вищевказаному виконавчому листу на підставі розрахунку заборгованості, який було складено старшим державним виконавцем Марчук К.С. Протягом 2020-2023 років ним було здійснено оплату аліментів на рахунок стягувача, деякі платежі з яких, державним виконавцем не враховано при нарахуванні заборгованості по вищевказаному виконавчому листу. Тому, 27.03.2023р. та 28.03.2023р. ним було подано до Шевченківська відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заяви про долучення до матеріалів виконавчого провадження квитанцій на загальну суму 50 552,00 грн. про сплату аліментів, та просив врахувати їх, як погашення заборгованості. Оскільки ним неодноразово було самостійно перераховано кошти на рахунок стягувача та частину коштів на рахунок сина, тому що він проживає за кордоном. До заяви були долучені копії вищезазначених квитанцій про сплату аліментів.

17 квітня 2023р. він наручно отримав відповідь Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №В-11/32001 від 11.04.2023. Згідно отриманої відповіді вказані вище квитанції не врахували, як погашення заборгованості по аліментах через те, що в них відсутнє призначення платежу, а саме слово «аліменти», хоча отримувачем зазначено стягувача ОСОБА_2 , а також через те, що в деяких квитанціях отримувач його син. За таких обставин, вважає, що даними діями старшого державного виконавця Марчук К.С., які полягають у не зарахуванні коштів, сплачених, як аліменти, відповідно до наданих квитанцій порушені його права, як боржника, оскільки аліменти сплачуються ним регулярно, при цьому виконуються вимоги щодо зазначення отримувачем стягувача, яка є стороною виконавчого провадження, а в інших квитанціях отримувач його син, на користь якого стягуються аліменти. Посилання на відсутність призначення платежу «сплата аліментів» спростовується тим, що при грошових переказах через деякі термінали самообслуговування ПАТ КБ «ПриватБанк» у платника відсутня технічна можливість самостійно вказувати призначення платежу, і тому платежі позначалися як «поповнення банківської картки в терміналі самообслуговування».

Зазначає, що його син виїхав за кордон без матері, тому деякі платежі він перераховував на його картковий рахунок для зручності сина та швидкого отримання коштів на власні потреби.

По вищевказаних квитанціях, платежі були здійснені ним на рахунок стягувачки та на рахунок сина для покупок одягу, на витрати відпочинку, на репетиторів, на випускний і т.д., всі ці перекази - це кошти для неповнолітнього сина Нестора на загальну суму 50 552,00 грн., що підтверджує факт належної оплати аліментів для дитини та є різновидом виконання аліментних зобов`язань. Ці кошти не сплачувались на виконання інших, ніж аліментні, зобов`язань. Вказані грошові кошти були сплачені в якості добровільної сплати аліментів на утримання сина, а тому, зважаючи на вищезазначене вважає, що кошти перераховані на картковий рахунок сина підтверджує факт належної оплати аліментів для дитини та є різновидом виконання аліментних зобов`язань. Тому, долучені ним квитанції про сплату грошових коштів, як аліментів, повинні були бути врахованими старшим державним виконавцем, як погашення заборгованості по аліментах.

У зв`язку із вищенаведеним просив суд зобов`язати старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Марчук Катерину Сергіївну провести перерахунок загального розміру заборгованості аліментів в межах виконавчого провадження №19544525 на виконання виконавчого листа №2-1434 виданого 26.03.2010 року Шевченківським районним судом м. Львова, з урахуванням поданих вищезазначених квитанцій про сплату аліментів.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 03 травня 2023 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Марчук Катерини Сергіївни та зобов`язання до вчинення дій, з участю заінтересованої особи (стягувача) ОСОБА_2 було відмовлено.

Оскаржувану ухвалу суду оскаржив заявник ОСОБА_1 ..

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також вважає її такою, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Зокрема, покликається на те, що Інструкція з примусового виконання рішень не передбачає вимог зазначених судом першої інстанції, як - обов`язкове зазначення призначення платежу слово «аліменти». Усі кошти перераховані були на рахунок стягувачки, як і інші квитанції, що зараховані державним виконавцем. Крім того, згадані квитанції датовані 2020, 2021, - 2022 роками, а заява стягувачки у виконавчому провадженні, в якій вказано рахунок для сплати аліментів, датована січень 2023 року. Тому, державним виконавцем, порушено його права, як сторони виконавчого провадження. За таких вказаних обставин, вважає, що даними діями старшого державного виконавця Марчук К.С., які полягають у не зарахуванні коштів, сплачених, як аліменти, відповідно до наданих квитанцій порушені його права, як боржника, оскільки аліменти сплачуються ним регулярно, при цьому виконуються вимоги щодо зазначення отримувачем стягувача, яка є стороною виконавчого провадження, а в інших квитанціях отримувач його син, на користь якого стягуються аліменти. Посилання суду на відсутність призначення платежу «сплата аліментів» нічим не підтверджені. Згідно Інструкції з організації примусового виконання рішень, стягнуті аліментні суми перераховуються виконавцем на зазначений стягувачем в письмовій заяві рахунок у банку або іншій фінансовій установі чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом, що здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження. Якщо у виконавця відсутні відомості, необхідні для перерахування стягнутих аліментних сум, виконавець письмово повідомляє стягувача про необхідність надання стягувачем відомостей про спосіб перерахування стягнутих аліментних сум та реквізитів рахунку, відкритого у банку або в іншій фінансовій установі, для отримання аліментних сум (за наявності).

Зазначає, що його син виїхав за кордон без матері, тому деякі платежі він перераховував на його картковий рахунок для зручності сина та швидкого отримання коштів для власних потреб. Платежі були здійснені ним на рахунок стягувачки та на рахунок сина для покупок одягу, на витрати відпочинку, на репетиторів, на випускний і т.д., а також деякі квитанції без зазначення призначення платежу, - це кошти для неповнолітнього сина Нестора на загальну суму 50552.00 грн., що підтверджує факт належної оплати аліментів для дитини та є різновидом виконання аліментних зобов`язань. Ці кошти не сплачувались на виконання інших, ніж аліментні, зобов`язань. Вказані грошові кошти були сплачені в якості добровільної сплати аліментів на утримання сина.Стаття 179 Сімейного кодексу України закріплює, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Вказане свідчить про наявність правових підстав для зарахування зазначених грошових коштів у рахунок погашення заборгованості в рамках виконавчого провадження № 19544525 та визначення дійсного стану розрахунку боржника перед стягувачем. На підтвердження перерахування коштів ним надано належним чином засвідченні копії квитанцій про сплату грошових коштів в якості аліментів на утримання сина Нестора, які сплачені на підставі виконавчого листа № 2-1434 виданого 26.03.2010 року Шевченківським районним судом м.Львова. Із врахуванням наведеного просив задовольнити скаргу, на дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції МАРЧУК К.С..

09 жовтня 2010р. від Начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) надійшли письмові пояснення, в яких останній просив залишити скаргу ОСОБА_1 без задоволення та проводити розгляд такої у відсутності представника Шевченківського відділу ДВС.

В судове засідання заінтересована особа ОСОБА_2 не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причин неявки не повідомила, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України її неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Бігун З.В. на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець під час визначення заборгованості зі сплати аліментів боржником діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України "Про виконавче провадження". Водночас надані заявником документи на підтвердження вимог скарги не є належним підтвердженням сплачених сум в рахунок погашення заборгованості зі сплати аліментів.

Крім того, Інструкція з примусового виконання рішень чітко передбачає умови стягнення аліментів, які заявником дотримано не було, а саме: не зазначено призначено платежів, переказ коштів не відповідав рахунку стягувача, крім того, якщо боржник сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження, однак такі дії заявником вчинено не було.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що на виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебуває виконавче провадження № 19544525 з примусового виконання виконавчого листа №2-1434/2010 від 26.03.2010р., виданого Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття , проте не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

02.06.2010 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 10.01.2023р. у боржника наявна заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 84682,16 грн.(а.с.55-56)

14.02.2023 року державним виконавцем скеровано до виконання постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника в ПП «Транс-Логістик» для погашення вищевказаної заборгованості.

27.03.2023 року боржником до матеріалів виконавчого провадження долучено заяву з квитанціями в кількості 16 шт. на суму 38982.00 грн., в яких вказано отримувачем ОСОБА_2 , у яких вказано призначення платежу «на репетиторів», «на відих сину», «за одяг», «за гуртожиток».

28.03.2023 року боржником до матеріалів виконавчого провадження долучено ще одну заяву з квитанціями в кількості 33 шт. на суму 11570,00 грн., в яких отримувачем коштів вказано ОСОБА_3 , у яких відсутнє зазначення призначення платежу.

Оскільки, дані квитанції не було враховано державним виконавцем у рахунок загального розміру заборгованості по сплаті аліментів, заявник ОСОБА_1 і звернувся до суду з даною скаргою.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги про те, що при визначені розміру заборгованості зі сплати аліментів державний виконавець безпідставно не зарахував кошти сплачені як аліменти, відповідно до наданих квитанцій, в яких вказано отримувачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

За статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону України "Про виконавче провадження").

На підставі статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно зі статтею 71 Закону "Про виконавче провадження" порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі, зокрема, надходження виконавчого документа на виконання від стягувача. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

У частині третій статті 195 СК України зазначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно законодавець визначив обов`язок виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами та водночас імперативно передбачив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони.

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставне неврахування державним виконавцем коштів в якості аліментів сплачених на рахунок стягувача ОСОБА_2 на суму 38982 грн., то колегія суддів звертає увагу на таке.

Встановлено, що між стягувачем та боржником немає інших грошових зобов`язань, окрім аліментних. Стягувач не заперечувала отримання від боржника тих грошових переказів, де вона була зазначена отримувачем, а матеріали справи не містять відомостей щодо відмови стягувача від отримання грошових переказів, здійснених боржником. Наведене свідчить про часткове добровільне виконання боржником свого обов`язку зі сплати аліментів. Враховуючи, що боржник надав копії квитанцій про здійснення платежів на користь стягувача, у державного виконавця не було підстав не враховувати надані боржником квитанції під час визначення заборгованості зі сплати аліментів.

Крім того, реалізовуючи стандарт переважаючої переконливості в оцінці обставин справи, що переглядається, та доказів, поданих учасниками справи, колегія суддів, звертає увагу, що квитанції без зазначення призначення платежу "аліменти", надані на підтвердження сплати боржником на користь стягувача аліментів, також мали бути враховані державним виконавцем при обрахунку заборгованості ОСОБА_1 за аліментами, оскільки доказів на підтвердження наявності інших зобов`язань боржника перед стягувачем у матеріалах справи немає, як і не надано доказів відмови останньої від отримання грошових переказів від боржника, що також у сукупності з іншими доказами доводить, що грошові кошти, сплачені ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , є саме аліментами на дитину.

Аналогічна правова позиція знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 199/2951/21 (провадження № 61-1769св23)

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставне неврахування державним виконавцем коштів в якості аліментів сплачених безпосередньо на рахунок сина ОСОБА_3 на суму 11570 грн., то колегія суддів звертає увагу на таке.

Верховний Суд у постанові від 12 травня 2022 року у справі № 521/20575/19 (провадження № 61-12133св21) зазначив, що відповідно до частини першої статті 31 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право вчиняти дрібні побутові правочини. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість. Відповідно до частини першої статті 32 ЦК України крім правочинів, передбачених статтею 31 ЦК України, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами. В контексті частини першої статті 32 ЦК України неповнолітні вправі самостійно розпоряджатися своїм заробітком стипендією або іншими доходами, які вони одержали відповідно до законодавства. Верховний Суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що отримання аліментів та розпорядження цими грошовими коштами не можна віднести до дрібних побутових правочинів, тобто до досягнення чотирнадцятирічного віку дитина не мала передбаченої законом цивільної дієздатності на вчинення таких дій. Також Верховний Суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що аліменти на дитину стягнуто на користь її матері, тому перерахунок коштів на картку дитини не свідчить про належне виконання аліментних зобов`язань.

Із врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що кошти в сумі 11570грн. правильно не враховані виконавцем при обрахунку розміру заборгованості за аліментами, оскільки аліменти на дитину стягуються на користь її матері ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 не є стороною виконавчого провадження; стягувачем у виконавчому провадженні № 19544525 є ОСОБА_2 .. Такі висновки судів у справі, що переглядається, узгоджується з висновками Верховного Суду у постанові від 12 травня 2022 року у справі № 521/20575/19 (провадження № 61-12133св21) про те, що перерахунок коштів на банківську картку дитини не є належним виконанням аліментних зобов`язань.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, у зв`язку з чим слід зобов`язати старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Марчук Катерину Сергіївну провести перерахунок загального розміру заборгованості аліментів в межах виконавчого провадження №19544525 на виконання виконавчого листа №2-1434 виданого 26.03.2010 року Шевченківським районним судом м. Львова. з урахуванням поданих квитанцій(16шт.) в яких вказано отримувач ОСОБА_2 , однак відсутнє значення «призначення платежу, що це являються аліменти», а вказано призначення платежу «на репетиторів», «на віддих сину», «за одяг», «за гуртожиток», і т.д. на суму 38982 грн.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, порушив норми процесуального права та як наслідок дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що в силу вимог ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, то відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п.2, 376, 381 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 03 травня 2023 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Марчук Катерини Сергіївни та зобов`язання до вчинення дій, з участю заінтересованої особи (стягувача) ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобов`язати старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Марчук Катерину Сергіївну провести перерахунок загального розміру заборгованості аліментів в межах виконавчого провадження №19544525 на виконання виконавчого листа №2-1434 виданого 26.03.2010р. Шевченківським районним судом м.Львова, з урахуванням поданих квитанцій в яких зазначено платником ОСОБА_1 , а отримувачем зазначено ОСОБА_2 з урахуванням сплачених сум на день здійснення розрахунку.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Стягнути з Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь ОСОБА_1 546 гривень на відшкодування сплаченого судового збору у суді першої та апеляційної інстанцій.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.