Справа № 674/908/23
Провадження № 2/674/364/23
РІШЕННЯ

іменем України

03 жовтня 2023 року м.Дунаївці

Дунаєвецький районний суд Хмельницької області в складі: головуючий - суддя Сосна О.М., за участю секретаря судового засідання Мудрицької Л.В., позивачки ОСОБА_1 , її представника адвоката Зайцевої М.О., представника відповідача адвоката Черевик С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики (ціна позову 1 581 199,83 грн),

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, в якому зазначає, що 01.07.2022 між нею та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів в розмірі 39 000 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 01.08.2022.

27.11.2022 відповідач частково сплатив суму заборгованості у розмірі 800 доларів США. 06.04.2023 на адресу відповідача позивачкою направлена претензія про сплату заборгованості за договором позики в сумі 38 200 доларів США, що на день складання претензії складала за офіційним курсом НБУ 1 396 920,52 грн. Однак відповідач ОСОБА_2 станом на день складення позовної заяви 01.06.2023 борг не повернув, чим не виконав взяті на себе зобов`язання, у зв`язку із чим звертається з позовом до суду та просить стягнути основний борг за розпискою від 01.07.2022 у сумі 1 396 920,52 грн., інфляційні втрати за період прострочення з 01.08.2022 по 31.05.2023 у сумі 149 206,51 грн. та 3% річних за період прострочення з 01.08.2022 по 31.05.2023 у сумі 35 072,80 грн.

Ухвалою від 09.06.2023 відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. 04.08.2023 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Зайцева М.О. в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі та просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи. Подав до суду відзив на позов, в якому зазначає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки будь-яких договорів із ОСОБА_1 відповідач не укладав та будь-яких сум від неї не отримував. Розписка, додана до позову від 01.07.2022 була написана відповідачем ОСОБА_2 для запевнення позивачки у виконанні зобов`язання з приводу організації спільного бізнесу з господарської діяльності. Написання вказаної розписки мало підтверджувати зобов`язання перед позивачкою для демонстрації декільком контрагентам, які боргували кошти у тих же сумах, щоб останні швидше розрахувалися за поставки проданої їм продукції. Зі змісту написаної розписки не вбачається, що відповідач отримав від позивачки кошти в сумі 39 000 доларів США в якості позики, тому відсутні підстави для стягнення згідно ч.2 ст.625 ЦК України суми боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних.

Представник відповідача адвокат Черевик С.С. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив відмовити. Вказав, що надана розписка була написана ОСОБА_2 для майбутньої спільної діяльності відповідача та позивачки, однак вона не здійснювалася, а розписка залишилась у ОСОБА_1 . У змісті самої розписки не вказано, з яких підстав відповідач мав повертати кошти, а її зміст має містити всі істотні умови згідно законодавства.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що у його брата - ОСОБА_2 виникли проблеми і він звернувся до його дружини ОСОБА_1 щоб позичила гроші. Зазначає, що при написанні розписки був присутній, а також позивачка та їх син. Коли довелося повертати кошти, то відповідач почав ігнорувати, не хотів спілкуватися. Вказав, що у відповідача ОСОБА_2 та позивачки спільного бізнесу не було, він вів бізнес навпіл з іншою людиною.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що був присутній при складанні розписки, яка складалася в м. Дунаївці, вдома у ОСОБА_2 . Відповідач написав розписку, гроші брав у ОСОБА_1 раніше. Вказав, що ОСОБА_2 розвивав бізнес у м. Дунаївці і гроші брав для бізнесу. При передачі коштів присутній не був.

Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно розписки від 01.07.2022 ОСОБА_2 зобов`язався віддати грошові кошти в розмірі 39 000 доларів США до 01.08.2022 (а.с.7). Оригінал цієї розписки було надано позивачкою та оглянуто в судовому засіданні.

06.04.2023 ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_2 була направлена письмова претензія про сплату заборгованості за договором позики в сумі 38 200 доларів США, що на день складення претензії складала за офіційним курсом НБУ (за 1 долар 36,5686 грн.) 1 396 920,52 грн., враховуючи, що як зазначає позивачка, 27.11.2022 ОСОБА_2 частково сплатив суму заборгованості у розмірі 800 доларів США (а.с.8). Вказане поштове відправлення було повернуто без вручення за зворотною адресою з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідачем не надані докази повернення позивачці зазначеної суми коштів.

Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі щодо повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №642/4200/17, від 23.12.2021 у справі №501/1243/20, від 26.04.2022 у справі №753/1349/20.

У постановах від 08.07.2019 у справі №524/4946/16-ц, від 26.04.2022 у справі №753/1349/20Верховний Суд зазначив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Таким чином, написавши власноручно розписку від 01.07.2022, оригінал якої надано представником позивачки та оглянуто в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 підтвердив факт укладання договору позики, факт отримання ним грошей, та зобов`язання повернути суму позики, доказів зворотного, відповідачем та його представником суду не подано.

У постанові Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Згідно висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 10.03.2021 у справі №607/11746/17, від 29.09.2022 у справі №824/293/21 з урахуванням принципів добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності.

Отже, між сторонами 01.07.2022 було укладено договір позики, згідно з яким відповідач отримав в борг від позивачки грошові кошти в розмірі 39 000 доларів США. 27.11.2022 ОСОБА_2 частково сплатив суму заборгованості у розмірі 800 доларів США. Однак, в подальшому взяті на себе зобов`язання по сплаті боргу в сумі 38 200 доларів США не виконав.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях (ст.533 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Розраховуючи суму заборгованості в гривні, оскільки позивачка просить стягнути заборгованість саме у національній валюті, суд застосовує офіційний курс. Станом на 01.06.2023, 38 200 доларів США, за встановленим Національним банком України офіційним курсом гривні до долара (за 1 долар 36,5686 грн.) складає 1 396 920,52 грн.

Оскільки відповідач договірні зобов`язання не виконав, а тому наявні підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму неповернутих грошових коштів переданих за договором позики від 01.07.2022 у сумі 1 396 920,52 грн.

Твердження відповідача про те, що він договорів позики не укладав, а розписка написана для запевнення позивача у виконанні своїх зобов`язань з приводу спільного бізнесу суд вважає непоґрунтованими, оскільки вони не підтверджені жодними доказами, про будь-яку спільну діяльність (бізнес) з відповідачем заперечила позивачка та вказані вище свідки.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат за період прострочення з 01.08.2022 по 31.05.2023 у сумі 149 206,51 грн. та 3% річних за період прострочення з 01.08.2022 по 31.05.2023 у сумі 35 072,80 грн., суд зазначає наступне.

Приписами ч.2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введений воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року, який триває і на даний час.

Пунктами 18, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Таким чином, інфляційні втрати та 3% річних згідно положень ч.2 ст.625 ЦК України з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за Договором позики, не підлягають стягненню.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволених вимог у розмірі 11 855,98 грн.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 1 396 920 (один мільйон триста дев`яносто шість тисяч дев`ятсот двадцять) гривень 52 (п`ятдесят дві) копійки.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 11 855 (одинадцять тисяч вісімсот п`ятдесят п`ять) гривень 98 (дев`яносто вісім) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_1 (місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 (місце реєстрації АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повне судове рішення складено 12 жовтня 2023 року.

Суддя О.М. Сосна