печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Підпалого В.В.,

при секретарях - Каракосі В.О., Кирилюк Н.С.,

за участю:

представника позивача - адвоката Крилової Ю.І.,

представників відповідача - адвоката Кошельник Б.С.,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Київського національного університету імені Тараса Шевченка до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Київський національний університет імені Тараса Шевченка в особі свого представника (надалі по тексту - Позивач) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 (надалі по тексту - Відповідач), в якому просив стягнути з відповідача на його користь суму завданої майнової шкоди у розмірі 101 839, 90 грн. та суму судового збору у розмірі 1762, 00 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що Наказом Ректора Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 23.11.2015 року № 820-34 було зараховано ОСОБА_1 до аспірантури факультету радіофізики, електроніки та комп`ютерних систем університету на навчання з відривом від виробництва за державним замовленням за спеціальністю 01.04.08 «фізика плазми» з 01.12.2015 року.

Відповідно до п. 17 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів (далі - Положення), затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 01.03.1999 року № 309, яке діяло на момент вступу Відповідача до аспірантури, взаємозобов`язання аспіранта, підготовка якого здійснюється за державним замовленням, та вищого навчального закладу визначаються в типовій угоді, форма якої визначена цією ж Постановою.

На виконання вказаної норми між аспірантом ОСОБА_1 та позивачем було укладено Угоду про підготовку аспіранта, який навчається в аспірантурі з відривом від виробництва, за рахунок державного замовлення від 01.12.2015 року № 82 (далі - Угода). Відповідно до Угоди, Відповідач зобов`язувався: 1. Дотримуватись всіх умов Положення про підготовку науково-педагогічних та наукових працівників. В разі відрахування за наслідками атестації, невиконання індивідуального плану без поважних причин, грубе порушення Правил внутрішнього розпорядку університету відшкодувати вартість навчання згідно з чинним законодавством; 2. Оволодіти науковими знаннями, практичними навичками. Професійною майстерністю згідно з обраною спеціальністю; 3.виконувати індивідуальний план роботи; 4. Звітувати про хід написання дисертації та індивідуального плану; 5. Подавати відділу підготовки та атестації науково-педагогічних кадрів індивідуальний план роботи, результати атестації та інші необхідні документи; 6.упродовж навчання в аспірантурі опублікувати не менш 10-ти статей за темою дисертаційного дослідження у наукових фахових виданнях, серед яких не менше однієї статті у виданнях інших держав або у виданнях України, які включені до міжнародних науково метричних баз, у всіх публікаціях, підготовлених під час навчання в аспірантурі, місцем роботи (навчання) вказувати Київський національний університет імені Тараса Шевченка; 7. Своєчасно вносити перелік опублікованих наукових праць до бази публікацій університету; 8. Відпрацювати не менше трьох років у Київському національному університеті імені Тараса Шевченка (кафедра фізичної електроніки). На підставі рішення кафедри та у зв`язку із невиконанням індивідуального навчального плану, вченою радою факультету радіофізики, електроніки та комп`ютерних систем Київського національно університету імені Тараса Шевченка (протокол № 9 від 13.03.2017 року) прийнято рішення про відрахування Відповідача, аспіранта факультету радіофізики, електроніки та комп`ютерних технологій другого року навчання з відривом від виробництва. Наказом ректора від 30.03.2017 року № 162-34 Відповідача відраховано 31.03.2017 року зі складу аспірантів факультету радіофізики, електроніки та комп`ютерних систем у зв`язку з невиконанням індивідуального плану роботи аспіранта без поважних причин. На підготовку Відповідача в аспірантурі університетом були витрачені бюджетні кошти в розмірі 101 893,9 грн. При цьому відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання як аспірант університету, тим самим завдав своїми діями майнової шкоди позивачу.

В подальшому представником позивача було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої уточнена сума майнової шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача становить 74 293,86 грн. та складається з 58 633,20 грн. отриманої відповідачем стипендії за весь період навчання в аспірантурі та 15 660,66 грн. суми виплаченої заробітної плати науковому керівнику відповідача (з розрахунку кількості годин на рік на одного аспіранта).

За таких обставин, позивач був змушений звернутися до суду з вказаним позовом та просив суд стягнути з відповідача 74 293,86 грн. матеріальної шкоди, 1762 грн. судового збору.

01.06.2018 року ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва було відкрито провадження за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання (т.І, а.с. 36-37).

20.02.2019 року представником позивача Кузіною Л.В. подано заяву про зменшення позовних вимог, у яких просили суд стягнути з відповідача на їх користь 74 239, 86 грн. та суму судового збору у розмірі 1762, 00 грн., посилаючись на те, що уточнена сума завданої шкоди, яка підлягає стягненню становить 74 293, 86 грн. та складається з 58 633, 20 грн. отриманої відповідачем стипендії за весь період навчання в аспірантурі Київського національного університету імені Тараса Шевченка та 15 660, 66 грн. суми виплаченої заробітної плати науковому керівнику відповідача (т.І, а.с. 44).

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25.04.2019 року у справі № 757/25812/18-ц, позов Київського національного університету імені Тараса Шевченка до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, задоволено. Стягнуто з відповідача на користь Київського національного університету імені Тараса Шевченка суму завданої майнової шкоди в розмірі 74 293,86 (сімдесят чотири тисячі двісті дев`яносто три гривні вісімдесят шість копійок) грн., 1762 ( одна тисяча шістдесят дві) грн. судового збору (т.І, а.с. 59-63).

27.09.2021 року відповідач ОСОБА_1 в особі свого представника звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 25.04.2019 року (т.І, а.с. 88-92).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.10.2021 року заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення залишено без руху, у зв`язку із виявленням недоліків (т.І, а.с. 95-96).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.12.2022 року заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 25.04.2019 року у справі за позовом Київського національного університету імені Тараса Шевченка до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, скасовано та призначено справу до розгляду у порядку та за правилами спрощеного позовного провадження (т.І, а.с. 160).

15.03.2023 року представник відповідача адвокат Кошельник Б.С., подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовної заяви, посилаючись на наступне. Зокрема шодо посилань позивача про стягнення з відповідача стипендії у розмірі 58 633, 20 грн., а також того, що відповідач навчався з відривом від виробництва за рахунок державного замовлення та отримував стипендію, представник відповідача вказав, що з урахуванням того, що навчальна програма, за якою здійснювалась підготовка відповідача як аспіранта, передбачала відрив здобувача освіти від виробництва, отримана відповідачем стипендія є його основним засобом до існування, а тому є соціальною в розумінні вимог чинного законодавства та не підлягає поверненню (компенсації) позивачу. Щодо делегування позивачем функцій вченій раді факультету, сторона відповідача вважала, що позивачем не було доведено правомірність делегування функцій виключення аспірантів до вченої ради факультету. Щодо повноважень виконувача обов`язків проректора з наукової роботи та прийняття наказу про відрахування аспірантів та необхідності його погодження, відповідач вважає, що наказ про його відрахування з аспірантури Університету підписаний уповноваженою на те особою. За таких обставин просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог (т.І, а.с. 173-176).

22.03.2023 року від представника позивача Крилової Ю. надійшла відповідь на відзив. Щодо шкоди, завданої позивачу, представник повідомила, що на підготовку аспіранта ОСОБА_1 університетом було затрачено 74 293, 86 грн. бюджетних коштів. Не виконавши своїх зобов`язань за угодою про підготовку науково-педагогічних кадрів, оскільки за кошти, що витрачені на навчання ОСОБА_1 позивач міг результативно підготувати іншого науковця, відповідач завдала позивачу майнової шкоди. За таких обставин, оскільки позовна вимога стосується відшкодування коштів за навчання в аспірантурі, то відповідно характер такої вимоги є майновим, а сама вимога за своєю суттю є відшкодуванням майнової шкоди. Крім того, позивач як розпорядник бюджетних коштів, відповідно до бюджетного асигнування розміщує замовлення, укладає договори, здійснює придбання товару, послуги та інші аналогічні операції протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому, а також несе відповідальність за цільове використання бюджетних коштів. Таким чином, саме Київський національний університет ім.. Тараса Шевченка як розпорядник бюджетних коштів має право на відшкодування вартості навчання в аспірантурі ОСОБА_1 . У цьому випадку Угода № 82 від 01.12.2015 року укладена сторонами в межах чинного законодавства та не суперечить йому. Вказана угода не визнана недійсною ані судом, ані законом. Разом з тим, звертала увагу суду на те, що предметом даного спору є стягнення коштів з відповідача, витрачених на його навчання в аспірантурі, а підставою якою обґрунтовується дана вимога є відрахування відповідача (у зв`язку із невиконанням індивідуального плану). Доказом відрахування аспіранта є наказ № 162-34 від 03.03.2017 року, відповідач не оскаржував даний наказ про відрахування, тобто свідомо погодився та визнає наказ про відрахування. Стосовно стипендії, представник зазначив, що ОСОБА_1 отримував ординарну (звичайну) академічну стипендію, аспірантам не передбачалася виплата соціальних стипендій. За таких обставин, вважали викладені відповідачем у відзиві заперечення необґрунтованими, такими що не спростовують підстав позовних вимог та підлягають відхиленню (т.І, а.с. 182-188).

16.05.2023 року представник відповідача направив на адресу суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву. Відповідач звертав увагу суду на те, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі є за своїм змістом договірними, а не деліктними, тому підстави для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства про відшкодування шкоди (збитків) відсутні. На їх думку, ключовим у визнанні стипендії є те, що вона є єдиним засобом для існування отримувача. У задоволенні позовних вимог просили відмовити (т.І, а.с. 211-215).

19.10.2023 року представником позивача подано додаткові пояснення, в яких зазначив, що 21.09.2021 року головним державним виконавцем Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 19.01.2022 року державним виконавцем було закінчено виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 коштів у розмірі 76 055, 86 грн., оскільки сума повністю виплачена.

Представника позивача, адвокат Крилова Ю.І. в засіданні підтримувала позовні вимоги, просила їх задовольнити з наведених підстав.

Представник відповідача, адвокат Кошельник Б.С. в засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість.

Суд, вислухавши думки учасників провадження, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Судом було встановлено, що наказом Ректора Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 23.11.2015 року № 820-34 було зараховано ОСОБА_1 до аспірантури факультету радіофізики, електроніки та комп`ютерних систем університету на навчання з відривом від виробництва за державним замовленням за спеціальністю 01.04.08 «фізика плазми» з 01.12.2015 року (т.І, а.с.8).

Відповідно до п. 17 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів (далі - Положення), затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 01.03.1999 року № 309, яке діяло на момент вступу відповідача до аспірантури, взаємозобов`язання аспіранта, підготовка якого здійснюється за державним замовленням, та вищого навчального закладу визначаються в типовій угоді, форма якої визначена цією ж Постановою.

На виконання вказаної норми між аспірантом ОСОБА_1 та позивачем було укладено Угоду про підготовку аспіранта, який навчається в аспірантурі з відривом від виробництва, за рахунок державного замовлення від 01.12.2015 року № 82 (т.І, а.с.9).

Відповідно до Угоди, відповідач зобов`язувався: 1. Дотримуватись всіх умов Положення про підготовку науково-педагогічних та наукових працівників. В разі відрахування за наслідками атестації, невиконання індивідуального плану без поважних причин, грубе порушення Правил внутрішнього розпорядку університету відшкодувати вартість навчання згідно з чинним законодавством; 2. Оволодіти науковими знаннями, практичними навичками. Професійною майстерністю згідно з обраною спеціальністю; 3.виконувати індивідуальний план роботи; 4. Звітувати про хід написання дисертації та індивідуального плану; 5. Подавати відділу підготовки та атестації науково-педагогічних кадрів індивідуальний план роботи, результати атестації та інші необхідні документи; 6.упродовж навчання в аспірантурі опублікувати не менш 10-ти статей за темою дисертаційного дослідження у наукових фахових виданнях, серед яких не менше однієї статті у виданнях інших держав або у виданнях України, які включені до міжнародних науково метричних баз, у всіх публікаціях, підготовлених під час навчання в аспірантурі, місцем роботи (навчання) вказувати Київський національний університет імені Тараса Шевченка; 7. Своєчасно вносити перелік опублікованих наукових праць до бази публікацій університету; 8. Відпрацювати не менше трьох років у Київському національному університеті імені Тараса Шевченка (кафедра фізичної електроніки).

Згідно п.п. 4 п. 16 та п. 22 Положення, аспірант зобов`язаний виконувати індивідуальний план роботи, аспірант або докторант, який був зарахований до аспірантури або докторантури за державним замовленням і відрахований, зокрема, через невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин, відшкодовує вартість навчання згідно із законодавством України.

Пунктом 22 Положення визначено, що рішення про відрахування аспіранта приймає вчена рада вищого навчального закладу. На підставі рішення вченої ради аспірант відраховується з аспірантури наказом керівника вищого навчального закладу.

Згідно п.п.6 п. 6.15 Статут Київського національного університету імені Тараса Шевченка, затвердженого наказом міністерства освіти і науки України від 24.07.2015 року № 802, в Університеті утворюються вчені ради факультетів (інститутів), повноваження яких визначаються Вченою радою Університету, відповідно до цього Статуту. Вчена рада Університету може делегувати частину своїх повноважень вченим радам факультетів (інститутів). (т.І, а.с.15-23).

На підставі рішення кафедри та у зв`язку із невиконанням індивідуального навчального плану, вченою радою факультету радіофізики, електроніки та комп`ютерних систем Київського національно університету імені Тараса Шевченка (протокол № 9 від 13.03.2017 року) прийнято рішення про відрахування відповідача, аспіранта факультету радіофізики, електроніки та комп`ютерних технологій другого року навчання з відривом від виробництва.

Наказом ректора від 30.03.2017 року № 162-34 Відповідача відраховано 31.03.2017 року зі складу аспірантів факультету радіофізики, електроніки та комп`ютерних систем у зв`язку з невиконанням індивідуального плану роботи аспіранта без поважних причин (т.І, а.с.10).

Відповідно до ст. 71 Закону України «Про вищу освіту», фінансування державних закладів вищої освіти здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Згідно п.9.3 Статуту, фінансування Університет здійснюється за рахунок, зокрема, коштів загального фонду державного бюджету.

Напрями використання бюджетних коштів, що спрямовуються на досягнення мети та забезпечують виконання завдань університету, визначаються паспортом бюджетної програми, який щорічно затверджується у порядку, визначеному наказом Міністерства фінансів України від 2912.002 року № 1098 «Про паспорти бюджетних програм». Паспортом бюджетної програми університету, що затверджується спільним наказом Міністерства освіти і науки України та Міністерства фінансів України щорічно, визначаються середні витрати на підготовку 1 аспіранта, який навчається з відривом від виробництва, у поточному році.

Так, згідно паспортів бюджетної програми на 2015-2016 роки, середня вартість підготовки 1 аспіранта становила: у 2015 році - 680907,4 грн.; у 2016 році - 73 935,2 грн.; у 2017 році - 88 865,5 грн.( т.І, а.с. 23-31)

Отже, вартість підготовки Відповідача склала: 1 місяць 2015 року - 5 742,3 грн.; 12 місяців 2016 року - 73 935,2 грн.; 3 місяці 2017 року - 22 216,4 грн. Всього на підготовку Відповідача в аспірантурі університетом були витрачені бюджетні кошти в розмірі 101 893,9 грн.

Відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог уточнена сума майнової шкоди, яка підлягала стягненню з відповідача становить 74 293,86 грн. та складається з 58 633,20 грн. отриманої відповідачем стипендії за весь період навчання в аспірантурі (т.І, а.с. 45) та 15 660,66 грн. суми виплаченої заробітної плати науковому керівнику відповідача (з розрахунку кількості годин на рік на одного аспіранта) (т.І, а.с.46).

Так, відповідач, не погоджуючись із позовом, подав відзив на позовну заяву, в якій заперечував проти її задоволення, посилаючись зокрема на те, що стипендія, надана фізичній особі як засіб до існування належить до особистих майнових виплат, яка виплачується громадянинові і не підлягає поверненню. Крім того, зазначав, що навчальна програма, за якою здійснювалася підготовка відповідача як аспіранта передбачала відрив здобувача освіти від виробництва, отримана ОСОБА_1 стипендія є його основним засобом до існування, а тому є соціальною та не підлягає компенсації.

Однак, суд не погоджується з доводами відповідача, виходячи з наступного.

26.01.2021 року Велика Палата Верховного Суду прийняла рішення у справі № 607/3693/17, в якому визначила, що ч. 2 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту» 2014 року визначає, що особи, які навчаються у закладах вищої освіти за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, мають право на отримання академічних та соціальних стипендій у встановленому законодавством порядку.

Стипендії призначаються у порядку визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пункт 6 Порядку призначення і виплати стипендій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2004 року № 882 «Питання стипендіального забезпечення» (в редакції, чинній на дату укладення угоди від 01.09.2006 року) передбачав, що соціальні стипендії призначаються студентам і курсантам, які потребують соціального захисту та яким за підсумками навчання не призначена академічна стипендія. Підставою для призначення соціальної стипендії є наявність в особи права на отримання державних пільг і гарантій, установлених законами для відповідних категорій громадян.

Відповідно до п. 4 редакції Порядку призначення і виплати стипендій особам, визначеним п. 1 цього порядку, призначаються такі стипендії: 1) академічні, зокрема особам, зазначеним у підпункті 2 пункту 1 цього Порядку - за результатами навчання у закладах вищої освіти (наукових установах); 2) соціальні - на підставі законів, що встановлюють державні пільги і гарантії щодо призначення соціальних стипендій для окремих категорій громадян.

З наведених норм випливає, що студентам, які навчаються за державним замовленням у закладах вищої освіти державної або комунальної власності, призначається академічна стипендія за результатами навчання з урахуванням критеріїв, визначених Кабінетом Міністрів України, або соціальна стипендія - як частина державних пільг та гарантій.

Водночас академічна стипендія призначається студентам як засіб заохочення академічної успішності і не ставить на меті забезпечення студента засобами для існування, на відміну від соціальної стипендії, яка призначається студенту саме як частина державної допомоги, тобто надається саме як засіб для існування.

Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що академічні стипендії, які сплачуються студентам закладів вищої освіти, належать до категорії витрат на навчання таких студентів, які за наявності на те підстав підлягають компенсації замовникові відповідного навчання.

Згідно з п. 5 Порядку, академічними стипендіями є: 1)стипендії Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, іменні стипендії, які призначаються учням, студентам і курсантам за результатами навчання, розміри та порядок призначення яких визначаються окремими нормативними актами; 2) іменні або персональні стипендії навчального закладу; 3) ординарні (звичайні) академічні стипендії.

За умовами п. 6 порядку, соціальні стипендії призначаються: 1) студентам і курсантам з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також студентам і курсантам, які в період навчання у віці від 18 до 23 років залишились від батьків; 2) студентам і курсантам з числа осіб, яким згідно із законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які поста жадали внаслідок Чорнобильської катастрофи (796-12) гарантуються пільги під час призначення стипендії; 3) студентам і курсантам з малозабезпечених сімей (у разі отримання відповідної державної допомоги згідно із законодавством); 4) студентам, які є дітьми-інвалідами та інвалідами І-ІІІ групи; 5) студентам і курсантам, які мають сім`ї з дітьми і в яких обоє з подружжя або одна мати (батько) навчається у вищому навчальному закладі за денною формою навчання; 6) студентам, які навчаються за гірничими спеціальностями, батьки яких загинули або стали інвалідами внаслідок отримання травм на виробництві, професійного захворювання під час роботи на вугледобувних підприємствах.

Як вбачається з положень Порядку, аспірант міг отримувати одну з визначених пунктом 5 стипендій. За умовами п. 6 Порядку аспірантам не передбачалася виплата соціальних стипендій.

Крім того, матеріали справи не містять жодного доказу, що ОСОБА_1 на момент навчання в аспірантурі потребував соціального захисту та мав визначену законодавством підставу для отримання соціальної стипендії, яка за своєю правовою природою є частиною державної допомоги, а відтак твердження відповідача про те, що стипендія, яку він отримував є соціальною, суд вважає безпідставною.

Тому, виплата академічної стипендії відповідачу здійснювалась на підставі угоди як винагорода за виконання ним своїх договірних зобов`язань.

Стосовно доводів відповідача, щодо недоведеності позивачем делегування функцій вченій раді факультету та те, що наказ, про його відрахування з аспірантури Київського національного університету імені Тараса Шевченка підписаний не уповноваженою на те особою, суд зазначає, що предметом даного спору є стягнення коштів з відповідача, витрачених на його навчання в аспірантурі, а підставою якою обґрунтовується дана вимога є відрахування відповідача (у зв`язку із невиконанням індивідуального плану). Доказом відрахування аспіранта є наказ № 162-34 від 03.07.2017 року, відповідач не оскаржував даний наказ, доказів цьому не надав, а відтак вказане свідчить про погодження відповідача з вищезазначеним наказом.

За таких обставин, суд вважає доводи відповідача безпідставними, а відтак відповідач зобов`язаний перерахувати суму заборгованості свого навчання в аспірантурі на користь позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно п. 22 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів аспірант або докторант, який був зарахований до аспірантури або докторантури за державним замовленням і відрахований через зазначені причини, відшкодовує вартість навчання згідно із законодавством України.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

П. 4 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу визначено, що бюджетна програма - сукупність заходів, спрямованих на досягнення єдиної мети, завдань та очікуваного результату, визначення та реалізацію яких здійснює розпорядник бюджетних коштів відповідно до покладених на нього функцій.

Згідно п. 47 ч. 1 ст. 2 БК України, розпорядник бюджетних коштів - бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань, довгострокових зобов`язань за енергосервісом, довгострокових зобов`язань у рамках державно-приватного партнерства, середньострокових зобов`язань у сфері охорони здоров`я та здійснення витрат бюджету.

Бюджетне зобов`язання - будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому (п. 7 ч. 1 ст. 2 БК України).

З аналізу наведеної норми та з урахуванням того, що фінансування Київського національного університету імені Тараса Шевченка здійснюється на підставі законів України про Державний бюджет України, вбачається, що позивач є не отримувачем, а розпорядником бюджетних коштів.

Як розпорядник бюджетних коштів позивач, відповідно до бюджетного асигнування розміщує замовлення, укладає договори, здійснює придбання товару, послуги та інші платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому, а також несе відповідальність за цільове використання бюджетних коштів.

Таким чином, саме Київський національний університет імені Тараса Шевченка як розпорядник бюджетних коштів має право на відшкодування вартості навчання в аспірантурі ОСОБА_1 .

У цьому випадку Угода № 82 від 01.12.2015 року укладена сторонами в межах чинного законодавства та не суперечить йому. Вказана угода не визнана недійсною ані судом, ані законом.

Ч. 2 ст. 5 ЦПК України передбачено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права) (ст. 8 ЦК України).

За таких обставин, оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання як аспірант університету, тим самим заподіявши своїми діями майнової шкоди позивачу, обґрунтованих доказів на підтвердження своєї позиції суду не надав, суд приходить до висновку про задоволення позовних заяви в повному обсязі з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути суму завданої майнової шкоди в розмірі 74 293,86 грн., 1762 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 526,611,1166 ЦК України, Закону України» Про вищу освіту», ст.ст. 12,13,27,89,95,141,259,263,265,272 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Київського національного університету імені Тараса Шевченка до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Київського національного університету імені Тараса Шевченка (Код ) суму завданої майнової шкоди в розмірі 74 293,86 (сімдесят чотири тисячі двісті дев`яносто три гривні вісімдесят шість копійок) грн., 1762 ( одна тисяча шістдесят дві) грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Київський національний університет імені Тараса Шевченка, 01033, м. Київ, вул. Володимирська, 60, .

Відповідач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя В.В. Підпалий