РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Митрофанової А.О.,

при секретарі Костюк В.О.,

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Солом`янського районного суду м. Києва із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 6 місяців та визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувати в місці спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , наближення на 20 метрів до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 по місцю роботи, навчання, громадських місцях.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 вказувала, що згідно договору міни квартир № 2028 від 21.11.2005 року вона є власником 27/100 частини у комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає разом з донькою ОСОБА_3 , співмешканцем ОСОБА_2 , які зареєстровані в зазначеній квартирі. Однак з січня 2022 року з ОСОБА_2 розладились відносини через його зловживання алкогольними напоями, агресивному відношенні до неї та дитини, ОСОБА_2 постійно безпричинно висловлюється на адресу заявниці нецензурною лайкою, ображає та принижує її, вчиняє психологічне та фізичне насильство щодо неї та її дитини.

Заявниця неодноразово зверталася з цього приводу до правоохоронних органів з відповідними заявами, в яких порушувала питання про знущання над нею шляхом застосування фізичної сили, морального та психологічного тиску, та інше.

Крім того зазначила, що 30 березня 2023 року до ЄРДР внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України; 27 травня 2023 року щодо ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173-2 КУпАП; також 27 травня 2023 року, 10 червня 2023 року, 02 липня 2023 року відносно ОСОБА_2 складено Терміновий заборонний припис стосовно кривдника.

Враховуючи вищевикладене, просить задовольнити заяву.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 21 вересня 2023 року справу розподілено головуючому судді Митрофановій А.О. Фактично матеріали справи передано судді 26 вересня 2023 року.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26 вересня 2023 року прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено заяву до розгляду у судовому засіданні.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, заінтересованій особі копію заяви з додатками.

У судовому засіданні заявниця заяву підтримала, просила суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 6 місяців та визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувати в місці спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , наближення на 20 метрів до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 по місцю роботи, навчання, громадських місцях.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення заяви, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п. 2 ч.1 статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Відповідно до положень ч. 4 вказаного Закону обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Частиною 2 ст. 26 Закону передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Пунктом 9 ч.1 ст. 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства.

Судом встановлено, що заявниця є власником частини квартири АДРЕСА_3 відповідно договору міни квартир № 2028 від 21.11.2005 року.

Заявниця має доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до свідоцтва про народження від 06 травня 2008 року, актовий запис №1097, відповідно до якого ОСОБА_1 - мати, ОСОБА_4 - батько.

Крім того, до заяви долучено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №264148 від 27.05.2023 року та протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №264150 від 27.05.2023 року відносно ОСОБА_2 .

Також, матеріали заяви містять терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №261122 від 27.05.2023 року, терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №174007 від 10.06.2023 року, терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №301324 від 02.07.2023 року відносно ОСОБА_2 , стосовно постраждалої особи ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .

Заявниця зазначає, що ОСОБА_2 систематично вчиняє щодо неї та доньки психологічне насильство, вживає алкогольні напої, систематично виганяє її з донькою з квартири, у зв`язку з чим життя з ним в одній кімнаті стало нестерпним, дитина не має можливості повноцінно навчатись, оскільки дома дуже несприятлива психологічна обстановка.

Відповідно до п.п. 14, 17 ч. 1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 766/13927/20-ц, оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи.

Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких насідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Суд зазначає, що існування домашнього насилля, а також рівень загрози відносно потерпілих не обмежується оцінкою доказів (речових, письмових, електронних) на предмет підтвердження відповідних фактів, а здійснюється судом у взаємній прив`язці до виявлених на час розгляду справи додаткових даних, заснованих, зокрема, на поясненнях учасників, їх емоційного стану у цей час, виказаних хвилювань та побоювань.

При вирішенні питання видачі обмежувального припису пріоритетним слід вважати безпеку особи-потерпілої, упередження загроз домашнього насильства.

З урахуванням цього суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви.

Крім того, суд також враховує, що статтями 22, 24 Конституції України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч. 4 ст. 263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених КонституцієюУкраїни.

Крім того, застосування заходів адміністративного впливу і обмежень, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є різними за своєю суттю і не вимагають обов`язкового притягнення до адміністративної відповідальності для застосування обмежень, визначених даним законом.

Факти вчинення насильства психологічного та фізичного характеру ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 та її доньки ОСОБА_3 підтверджуються матеріалами справи.

З огляду на вказані обставини, суд приходить до висновку про необхідність видачі обмежувального припису, а тому заява ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису підлягає задоволенню.

Керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 263 - 265, 268, 273, 350-6 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - задовольнити.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком на 6 (шість) місяців у вигляді тимчасового обмеження його прав з покладанням на нього наступних обов`язків:

1) Заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувати в місці спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) Заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наближатись на відстань менше 20 метрів до місця проживання (перебування), роботи, навчання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису віднести на рахунок держави.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважений підрозділ Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також Солом`янську районну у місті Києві державну адміністрацію.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.О. Митрофанова