Ухвала

13 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 344/8036/20

провадження № 61-14404ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 10 листопада 2022 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення коштів за спожиту, необліковану електроенергію та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» про визнання акту незаконним, визнання факту від`єднання від енергопостачання квартири незаконним, зобов`язання під`єднати квартиру до мережі енергопостачання, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року приватне акціонерне товариство «Прикарпаттяобленерго» (далі - ПАТ «Прикарпаттяобленерго») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з відповідача на свою користь 15 341,11 грн боргу за спожиту необліковану електроенергію.

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Прикарпаттяобленерго» про визнання акту незаконним, визнання факту від`єднання від енергопостачання квартири незаконним, зобов`язання під`єднати квартиру до мережі енергопостачання, стягнення моральної шкоди.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2021 року позов ПАТ «Прикарпаттяобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення коштів за спожиту необліковану електроенергію задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Прикарпаттяобленерго» 15 341,11 грн боргу за спожиту необліковану електроенергію. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 10 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 23 листопада 2021 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Прикарпаттяобленерго» 15 341,11 грн боргу за спожиту необліковану електроенергію скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Прикарпаттяобленерго» 8 919,55 грн боргу за спожиту необліковану електроенергію.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У грудні 2022 року ОСОБА_1 вперше звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою з пропуском строк на касаційне оскарження.

Ухвалою Верховного Суду від 17 січня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху. Запропоновано заявникові надати до суду обґрунтовану заяву про поновлення строку на касаційне оскарження (з доданими до неї відповідними доказами) або навести інші підстави для поновлення строку на касаційне оскарження; надати до суду належним чином оформлену касаційну скаргу із зазначенням у ній, крім іншого, чітко та належним чином підстави (підставу) касаційного оскарження, визначені в пункті (пунктах) 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України; надати належні документи на підтвердження права на звільнення від оплати судового збору (клопотання з відповідними доказами), або сплатити судовий збір за подання касаційної скарги. Зазначено строк виконання ухвали та зазначено про наслідки її невиконання.

Ухвалою Верховного Суду від 22 березня 2023 року доповнення до касаційної скарги ОСОБА_1 повернуто особі, яка їх подала. Продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги, встановлений ухвалою Верховного Суду від 17 січня 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду від 25 травня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявникові.

В ухвалі зазначено, що вимоги ухвали суду від 22 березня 2023 року виконані не були, оскільки не надано до суду обґрунтованої заяви про поновлення строку на касаційне оскарження (з доданими до неї відповідними доказами), не наведено інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження; не надано до суду належним чином оформленої касаційної скарги із зазначенням у ній, крім іншого, чітко та належним чином підстав (підставу) касаційного оскарження, визначені в пункті (пунктах) 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України; не надано належні документи на підтвердження права на звільнення від оплати судового збору (клопотання з відповідними доказами), або не сплачено судовий збір за подання касаційної скарги.

27 червня 2023 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 06 липня 2023 року визнано наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними. Касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме запропоновано заявникові: 1) на підтвердження наведених обставин пропуску строку надати суду відповідні докази в оригіналах або завірені в установленому порядку їх копії, якими можуть бути оригінал поштового конверту, довідка із суду, поштового відділення зв`язку тощо, або навести інші підстави з відповідними доказами; 2) уточнити касаційну скаргу з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи; 3) сплатити судовий збір за подання касаційної скарги. На підтвердження сплати судового збору надати документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Ухвалою Верховного Суду від 02 серпня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявникові.

В ухвалі вказано, що зазначені в ухвалі Верховного Суду від 06 липня 2023 року вимоги не були виконані у повному обсязі, оскільки заявник хоча і звернулася до суду із клопотанням на виконання ухвали, проте не надав переконливих доказів на підтвердження поважності пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень, не уточнив касаційну скаргу з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України та не надіслав копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи. Крім того, заявник не сплатив судовий збір за подання касаційної скарги та не надав документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

06 жовтня 2023 року ОСОБА_1 втретє засобами поштового відправлення подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 10 листопада 2022 року, в якій просить скасувати судові рішення в частині позовних вимог ПАТ «Прикарпаттяобленерго» та відмовити у задоволенні позову ПАТ «Прикарпаттяобленерго».

Касаційна скарга не може бути прийнята Верховним Судом до розгляду, оскільки не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Повторно подана ОСОБА_1 касаційна скарга за змістом є аналогічною попереднім, які, зокрема були повернуті у зв`язку не зазначенням у ній, крім іншого, підстав (підставу) касаційного оскарження, в якій так само заявник не викладає підстав касаційного оскарження, які визначені в пунктах 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 260, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 10 листопада 2022 року повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснощоков