Провадження №: 2-о/755/483/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2023 р. суддя Дніпровського районного суду міста Києва Слободянюк А.В., розглянувши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту перебування на утриманні батька неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИЛА:

25 вересня 2023 року до Дніпровського районного суду міста Києва надійшла заява від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про встановлення факту перебування на утриманні батька неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заяви зазначив, що 19 жовтня 2013 року між заявником ОСОБА_1 та заінтересованою особою ОСОБА_4 було укладено шлюб, після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини було змінено з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ». Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають спільну дитину - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, заявник має дитину від попереднього шлюбу - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також на утриманні заявника знаходиться ще одна неповнолітня дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_4 являється сином дружини заявника ОСОБА_2 від попереднього шлюбу та проживає разом із ОСОБА_2 та заявником. Заявник відноситься до неповнолітнього ОСОБА_4 як до власного сина, хлопчик перебуває на повному утриманні заявника, оскільки біологічний батько дитини - ОСОБА_9 повністю самоусунувся від виховання та забезпечення свого сина, про що також ОСОБА_9 підтвердив у посвідченій приватним нотаріусом заяві від 20 липня 2023 року.

Вказаний юридичний факт заявнику необхідний для ініціювання процедури позбавлення батьківських прав біологічного батька дитини - ОСОБА_9 та ініціювання у майбутньому процедури всиновлення дитини ОСОБА_2 , а також вирішення питань навчання, лікування, відпочинку та вивезення дитини за кордон.

Перевіривши матеріали справи, суддя вважає, що у відкритті провадження в порядку окремого провадження необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст.19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення визначено в ч.1 ст.315 ЦПК України.

Зокрема, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Частиною другою ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням суб`єктивного права за умов, що є конкретні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

Так, метою звернення з вказаною заявою до суду, ОСОБА_1 зазначив те, що встановлення цього факту необхідно заявникові для вирішення питань навчання, лікування, відпочинком та вивезенням дитини за кордон.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що біологічний батько неповнолітньої дитини чинить перешкоди у здійсненні піклування по відношенню до сина. Також, не надано доказів того, що заявник позбавлений можливості вільно/безперешкодно пересуватись з дитиною по країні чи за її межами.

З урахуванням того, що заявником не надано доказів того, що з встановленням вищевказаного факту будуть якимось чином змінені його права щодо виконання своїх батьківських обов`язків, про бажання виконувати які вказує заявник, вимога про встановлення факту перебування дитини на утриманні батька перестала впливати на можливість захисту будь-яких прав чи інтересів заявника. Посилання на необхідність встановлення вказаного факту з метою подальшого оформлення процедур відпочинку та вивезення дитини за кордон, суд вважає неспроможним, оскільки встановлення судом фактів на майбутнє з метою обґрунтування звернення особи до державних установ, тощо, не входить до завдань цивільного судочинства (або будь-якого іншого виду судочинства).

Крім того, щодо посилань заявника про необхідність встановлення факту перебування на його утриманні дитини з метою позбавлення біологічного батька дитини батьківських прав, суд вказує наступне.

Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167).

Згідно зі ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявив щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року (далі - Постанова), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У даному випадку, за встановлених судом обставин, є недопустимим ініціювання даного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у позовному провадженні (позбавлення батьківських прав).

Зазначені заявником обставини дають суду підстави вважати, що вимога заявника фактично пов`язана з виникненням, зміною або припиненням особистих майнових прав батьків дитини, які закріплені в Сімейному кодексі України. Такими, до прикладу, можуть бути право батьків на визначення місця проживання дитини, а такий спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом; право матері чи батька на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав у випадку, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, тощо.

За змістом ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Отже, оскільки вимога, з якою заявник звернувся до суду, має спір про право, суд відмовляє заявнику у відкритті провадження у цивільний справі та роз`яснює, що він має право звернутися до суду в порядку позовного провадження.

Керуючись ст.ст. 258-260, 315, 353, 354 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту перебування на утриманні батька неповнолітньої дитини.

Копію ухвали разом із заявою та доданими матеріалами надіслати заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до частини 2 статті 261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Суддя А.В. Слободянюк