Справа № 342/611/23
Провадження № 2/342/360/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Федів Л.М.

секретаря судового засідання Матієк І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє керуючий партнер АО "Прикарпатська юридична компанія" адвокат Гедзик Василь Миронович, до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_1 , в інтересах якої діє керуючий партнер АО "Прикарпатська юридична компанія" адвокат Гедзик Василь Миронович (місцезнаходження: вул. Грюнвальдська, 15/1 м. Івано-Франківськ), до ОСОБА_2 , жителя АДРЕСА_1 , в якому просить:

- визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частину житлового будинку та господарські будівлі, які знаходяться по АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частину житлового будинку та господарські будівлі, які знаходяться по АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами 30 липня 1988 року укладено шлюб. Від шлюбу в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_2 син ОСОБА_4 . Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано 21.12.2022, що підтверджується копією рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 13.02.2023 у справі № 342/537/22. Перебуваючи у шлюбі, подружжя разом на підставі рішення виконавчого комітету Кунисівської сільської ради народних депутатів № 54 від 19.07.1991 отримали земельну ділянку, виділену для будівництва індивідуального житлового будинку та господарських споруд, площею 0,1500 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначена ділянка надавалась на ім`я відповідача. Після чого, спільними зусиллями подружжя було розпочато будівництво житлового будинку та господарських будівель, яке тривало до 2000 року. Відповідно до свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок і господарські будівлі, його здано в експлуатацію 28.03.2000. Право власності оформлено за відповідачем. Реєстраційний напис на правовстановлюючому документі вчинено 06.04.2000. У сімейному будинку подружжя проживали увесь час разом зі своїми дітьми. Надалі, коли їх діти стали повнолітніми, то молодший син сторін ОСОБА_5 проживав у будинку разом із своєю дружиною та їх малолітньою дитиною. Через обставини, які не залежали від сина позивача, він був змушений покинути будинок, оскільки зі слів ОСОБА_1 , близько 6 років тому батько вигнав його з дому. На даний час виникла потреба у поділі спільного майна подружжя, однак, в зв`язку з тим, що позивач не може дійти згоди з відповідачем щодо поділу вказаного майна, змушена звернутися до суду. Право власності на вказане домоволодіння зареєстроване за відповідачем Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації 06.04.2000 за реєстровим номером 187. Вищевказаний житловий будинок як і земельна ділянка, на якій він знаходиться, є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними. ОСОБА_1 змушена звернутися до суду про визнання за нею права власності на частину вищезгаданого будинку та земельної ділянки в порядку поділу спільного майна подружжя.

Одночасно з поданням позовної заяви ОСОБА_1 подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно. Обгрунтовуючи подану заяву вказує на те, що нею подано позов до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Предметом зазначеного позову є житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . Даний житловий будинок є спільною сумісною власністю позивача та відповідача. У той же час право власності на вказаний будинок зареєстроване за відповідачем. ОСОБА_2 на даний час фактично проживає з іншою жінкою і має намір, без її - ОСОБА_1 згоди, відчужити будинок з господарськими спорудами на її користь або на користь третіх осіб. Невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у справі про поділ майна подружжя. У зв`язку з цим просить накласти арешт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Городенківського районного суду Івано-Франківської області Федів Л.М. від 26 травня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

30 травня 2023 року відкрито провадження у даній цивільній справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання по даній справі.

31 липня 2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

До суду 11 серпня 2023 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Боднарчука А.М. надійшло клопотання про об`єднання в одне провадження справи за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє керуючий партнер АО "Прикарпатська юридична компанія" адвокат Гедзик Василь Миронович, до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

16 жовтня 2023 року до суду на електронну пошту від представника позивача - адвоката Гедзик Василя Мироновича надійшла заяву про уточнення позовних вимог, в якій представник вказує на те, що у прохальній частині позовної заяви помилково не зазначено, що таке визнання права власності за сторонами має здійснюватися саме у порядку поділу спільного майна подружжя, а спірне майно має визнаватися їх спільною сумісною власністю. Просив прийняти позовні вимоги в наступній редакції: «Визнати житловий будинок та господарські будівлі, які знаходяться по АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на частину житлового будинку та господарські будівлі, які знаходяться по АДРЕСА_1 . У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 право власності на частину житлового будинку та господарські будівлі, які знаходяться по АДРЕСА_1 ».

Учасники справи в судове засідання 17 жовтня 2023 року не з`явилися.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Гедзик Василь Миронович до суду подав заяву, в якій просив судовий розгляд справи провести за відсутності позивача та без його участі як представника. Позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач ОСОБА_2 до суду подав заяву, в якій просив судовий розгляд справи провести без його участі. Подану його представником заяву (клопотання) про об`єднання справ просив залишити без розгляду. Позовні вимоги підтримує повністю.

Від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Боднарчука А.М. 17.10.2023, через систему «Електронний суд», надійшло клопотання/заява, в якому зазначив, що сторона відповідача не заперечує проти уточнення позовних вимог та позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення.

Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої цієї статті).

У відповідності до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

У відповідності до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Із копії Рішення Виконавчого комітету Кунисівської сільської ради народних депутатів № 54 від 19 липня 1991 року «Про будівництво індивідуального житлового будинку в с. Кунисівці» вбачається, що розглянувши заяву гр. ОСОБА_2 , який проживає в с. Кунисівці про виділення йому земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку та господарських споруд, виконком сільської ради народних депутатів вирішив виділити ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,15 га за рахунок земель присадибного фонду в АДРЕСА_2 для будівництва житлового будинку та господарських споруд по сусідству з ОСОБА_6 ; просили виконком Городенківської районної Ради народних депутатів дозволити ОСОБА_2 будівництво індивідуального житлового будинку та господарських споруд на виділеній земельній ділянці.

22 листопада 1999 року МБТІ складений технічний паспорт на жилий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_2 , реєстраційний номер № 187.

Згідно копії свідоцтва № 231 від 06.04.2000 про право власності на житловий будинок, виданого Кунисівською сільською Радою народних депутатів на підставі рішення Кунисівської с/ради від 19 липня 1991 р. № 54 та актів здачі будинку в експлуатацію, посвідчених Кунисівською с/радою 28.03.2000 р. за № 19, в цілому житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 дійсно належить ОСОБА_2 на праві приватної власності; в цілому складається з одного житлового будинку та господарських будівель. Даний житловий будинок зареєстрований в Коломийському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за ОСОБА_2 в цілому та записаний в реєстрову книгу № 1 за реєстровим №187 від 06 квітня 2000 року.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 були подружжям, шлюб між ними було зареєстровано 30 липня 1988 року Чернелицькою селищною радою Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 12. Шлюб між ними було розірвано рішенням Городенківським районним судом Івано-Франківської області від 21 грудня 2022 року по справі № 342/537/22 (провадження № 2/342/388/2022), що набрало законної сили 23.01.2023.

Судом встановлено, що будівництво спірного житлового будинку велося подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у період шлюбу, а отже правовідносини щодо створення зазначеного нерухомого майна регулювалися нормами ЦК Української РСР 1963 року, КпШС України.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону "Про власність", ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України. Розмір часток у

спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодекса про шлюб та сім`ю.

Частиною другою статті 112 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. Аналогічне положення містить і частина перша статті 368 чинного Цивільного кодексу України.

Відповідно до п.1 розд.VII «Прикінцеві положення» СК зазначений кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом, тобто з 01.01.2004. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції), норми СК застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004. До сімейних відносин, які існували до 01.01.2004, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. У ч.1 ст.22 КпШС передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування й розпорядження цим майном.

Відповідно до вимог статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Аналогічні положення закріплені в ст.60 СК, згідно з якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Уважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст.368 ЦК.

Статтею 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування й розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. ст. 3, 4 КпШС, ст.63 СК).

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно із частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Зазначені норми закону встановлюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

Обставини, які вказують на необхідність відходу від принципу рівності часток при визначенні їх розміру, судом не встановлені.

Отже, судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності подружжя по 1/2 частині ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Згідно з нормами статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно з усталеною судовою практикою щодо застосування частини п`ятої статті 71, статті 365 ЦК України суд визнає ідеальні частки подружжя в майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності, якщо один із подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій.

Суд звертає увагу, що визнання права на половину частини спірного майна (визнання права на ідеальну частку у майні без його виділу в натурі) є поділом майна подружжя у розумінні частини першої статті 71 СК України, а тому суд може визнати право на частку у спільному майні подружжя за вказаних вище умов.

З урахуванням викладеного, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, дослідженими в судовому засіданні доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі, при визнанні їх відповідачем.

При винесенні рішення судом враховується те, що відповідно до вимог Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області на даний час відноситься до Коломийського району Івано-Франківської області.

На підставі ст.ст. 15, 16, 372, 368 ЦК України, ст. 22 КпШС, ст. 60, 69-71 СК України, керуючись ст.ст. 206, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати житловий будинок та господарські будівлі, що знаходяться по АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У порядку поділу спільного майна подружжя:

- визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 право власності на частину житлового будинку та господарських будівель, що знаходяться по АДРЕСА_1 .

- визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 право власності на частину житлового будинку та господарських будівель, що знаходяться по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Місце проживання позивача ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Судове рішення складено 17.10.2023.

Суддя: Федів Л. М.