Справа № 130/140/22
Провадження № 22-ц/801/1739/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Грушковська Л. Ю.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 рокуСправа № 130/140/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Денишенко Т. О., Рибчинського В. П.,

за участю секретаря судового засідання Собцевої А. Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротал», Приватне підприємство «Агротал», Державний реєстратор Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області Фаренюк Сергій Анатолійович про витребування земельної ділянки з чужого незаконного користування, скасування державної реєстрації,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 11.04.2023 року, ухвалене у складі судді Грушковська Л. Ю. в приміщенні суду в м. Жмеринка, -

в с т а н о в и в :

13.01.2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» (далі ТОВ «Поділля Агропродукт»), третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротал» (далі ТОВ «Агротал»), Приватне підприємство «Агротал» (далі ПП «Агротал»), Державний реєстратор Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області Фаренюк С. А. про витребування земельної ділянки з чужого незаконного користування, скасування державної реєстрації, а саме просила :

- витребувати у ТОВ «Поділля Агропродукт» з чужого незаконного користування земельну ділянку, що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про на спадщину за законом від 20.05.2014 року №1-666 з кадастровим номером :02:001:0183, площею 3,0373 га, яка розташована на території Людавської сільської ради Жмеринського району Вінницької області;

- скасувати рішення державного реєстратора Чечельницької селищної ради Чечельницького району Вінницької області Фаренюка С.А. за індексним номером 33304494 від 30.12.2016 року.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 11.04.2023 року позов задоволено повністю.

Витребувано у ТОВ «Поділля Агропродукт» з чужого незаконного користування земельну ділянку, що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.05.2014 року №1-666, з кадастровим номером 051083800:02:001:0183, площею 3,0373 га, яка розташована на території Людавської сільської ради Жмеринського району Вінницької області.

Скасовано рішення державного реєстратора Чечельницької селищної ради Чечельницького району Вінницької області Фаренюка С. А. за індексним номером 33304494 від 30.12.2016 року.

Стягнуто з ТОВ «Поділля Агропродукт» на користь ОСОБА_1 суму судового збору 1984 грн 80 коп. та понесені судові витрати в розмірі 10000 грн., що складаються з витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Поділля Агропродукт» подано апеляційну скаргу (вх. № 6270 від 26.07.2023 року), в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог. Також заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 3000 грн.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції залишено поза увагою пояснення відповідача від 05.12.2022 року з приводу наявності об`єктивних причин, через які ТОВ «Поділля Агропродукт» не має можливості надати витребуваний оригінал договору б/н від 27.06.2016 року, укладений між позивачем та ТОВ «Агротал». Відповідачем до суду першої інстанції надано оригінал додаткової угоди б/н від 18.06.2018 року, укладеної між ОСОБА_1 , ТОВ «Агротал» та ТОВ «Поділля Агропродукт». Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про ухилення відповідача від проведення почеркознавчої експертизи та встановив факт начебто не підписання договору позивачем.

Суд не надавав оцінки аргументам відповідача про неможливість надати витребуваний оригінал договору оренди землі та не врахував при ухваленні рішення те, що у справі відсутні докази на підтвердження не підписання оспорюваного договору оренди землі та додаткової угоди до нього позивачем.

10.10.2023 року до Вінницького апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , (вх. № 8450) про розгляд справи без участі представника позивача, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судове засідання учасники справи не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчать наявні у справі докази ( ОСОБА_1 (а. с. 200а зворот), ТОВ «Поділля Агропродукт» (а. с. 200б зворот, 201 зворот, 205, 206, 215), ТОВ «Агротал» (а. с. 214), ПП «Агротал» (а. с. 213), державний реєстратор Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області Фаренюк С. А. (а. с. 202 зворот, 209)).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.05.2014 року, вбачається , що ОСОБА_1 , відповідно свідоцтва про право на спадщину серії та № 1-663, виданого 20.05.2014 року державного нотаріуса Жмеринської районної державної нотаріальної контори Вінницької області Мельничук А. Л., належить на праві спільної часткової власності земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:0183, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,0373 га, розташованої за адресою с/рада Людавська Жмеринського району Вінницької області /а. с. 13-14/.

Іншим співвласником частки зазначеної земельної ділянки відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.05.2014 року є ОСОБА_3 /а. с.14/.

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30.11.2021 року, зареєстровано 30.12.2016 року (індексний номер 33304494) на підставі договору оренди землі б/н від 27.06.2016 року, додаткової угоди до договору оренди землі б/н від 18.06.2018 року право оренди земельної ділянки (1/2 земельної ділянки), належної ОСОБА_1 (Орендодавець), за ТОВ «Поділля Агропродукт» строком на 7 років, з правом пролонгації, з правом передачі в піднайм (суборенду) /а. с. 15-17/.

Право оренди на іншу частку земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:0183, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 зареєстровано 30.12.2016 року (індексний номер 33304647) на підставі договору оренди землі б/н від 04.07.2016 року та додаткової угоди № 1 від 18.06.2018 року за ТОВ «Поділля Агропродукт» строком на 7 років, з правом пролонгації, з правом передачі в піднайм (суборенду) /а. с. 16/.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 15.02.2023 року витребувано у ПП «Агротал» оригінал договору оренди землі б/н від 27.06.2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ПП «Агротал», а також оригінал додаткової угоди б/н від 18.06.2018 року до договору оренди землі від 27.06.2016, укладену між ОСОБА_1 , ПП «Агротал» та ТОВ «Поділля Агропродукт». Витребувано у ТОВ «Поділля Агропродукт» оригінал додаткової угоди б/н від 18.06.2018 року до договору оренди землі від 27.06.2016 року, укладену між ОСОБА_1 , ПП «Агротал» та ТОВ «Поділля Агропродукт» /а. с. 29/.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог зроблено за неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Згідно зі статтею 792 ЦК України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Аналогічне положення закріплено й у статті 13 Закону України «Про оренду землі».

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (частина друга статті 207 ЦК України).

Підпис (відповідно до статей 205, 207 ЦК України) є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказувала, що вона не підписувала договір оренди землі № б/н від 27.06.2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ПП «Агротал», та додаткову угоду б/н від 18.06.2018 року до договору оренди землі від 27.06.2016 року, укладеній між ОСОБА_1 , ПП «Агротал» та ТОВ «Поділля Агропродукт», тому вони є неукладеними, отже, така земельна ділянка безпідставно перебуває у фактичному користуванні відповідача, тому має бути повернута її власнику, незважаючи на те, що у прохальній частині позову позивач просила витребувати земельну ділянку.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання правочину недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил статей 229-233 ЦК України про правочини, вчинені з дефектом волі - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Тобто, як у частині першій статті 215 ЦК України, так і в статтях 229-233 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів у випадках, коли існує волевиявлення учасника правочину, зафіксоване у належній формі (що підтверджується, зокрема, шляхом вчинення ним підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає волі цього учасника правочину. Тож внаслідок правочину учасники набувають права і обов`язки, що натомість не спричиняють для них правових наслідків.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

У випадку заперечення самого факту укладення правочину, як і його виконання, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Порушенням права у такому випадку є не саме по собі існування письмового тексту правочину, волевиявлення позивача щодо якого не було, а вчинення конкретних дій, які порушують право позивача.

Протилежне тлумачення означало б, що суд надає документу, підробку якого встановлено належним чином, статус дійсного, визнає настання відповідних правових наслідків за відсутності як волевиявлення, так і інших законних підстав для цього та покладає на особу нічим не обґрунтований обов`язок застосувати для уникнення настання правових наслідків за підробленим документом ті самі способи захисту, що й в умовах, коли правочин дійсно вчинено, а його правомірність презюмується.

Зазначений правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) та від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21).

У постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала: «Враховуючи підстави позову, наведені позивачем у позовній заяві та в додаткових поясненнях, а також заперечення відповідача, позивач у цій справі наполягає на поверненні йому земельних ділянок, вважаючи, що ці ділянки знаходяться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок.» (пункт пункті 7.27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19).

На підтвердження заявлених позовних вимог про те, що ОСОБА_1 не підписувала договір оренди землі № б/н від 27.06.2016 року та додаткову угоду б/н від 18.06.2018 року, позивач подавала клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, яке було задоволено судом.

Суд першої інстанції витребував у відповідача оригінали договору оренди землі № б/н від 27.06.2016 року та додаткової угоди б/н від 18.06.2018 року /а. с. 29, 117 зворот/, з метою надання їх експерту для проведення почеркознавчої експертизи.

Відповідачем така вимога суду першої інстанції не була виконана ТОВ «Поділля Агропродукт» та зазначено, що фахівець із земельних питань не передала документи, які перебували на зберіганні у Браїлівському відділенні ТОВ «Поділля Агропродукт», відповідальною за їх зберігання була ОСОБА_4 , яка звільнилася з роботи 08.10.2021 року та не передала договори товариству і розшукати їх їм не вдалося. 17.10.2022 року вони зверталися в зв`язку з цим до Жмеринського районного відділу поліції (а. с. 70-72, 121).

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26.07.2022 року призначено по справі почеркознавчу експертизу, проведення якої доручити експертам Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, попередивши їх про кримінальну відповідальність за статтями 385 та 384 КК України.

На вирішення якої поставити питання : чи виконаний підпис у договорі оренди землі № б/н від 27.06.2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ПП «Агротал», ОСОБА_1 чи іншою особою ?; и виконаний підпис у додатковій угоді б/н від 18.06.2018 року до договору оренди землі від 27.06.2016 року, укладеній між ОСОБА_1 , ПП «Агротал» та ТОВ «Поділля Агропродукт», ОСОБА_1 чи іншою особою ? /а. с. 85/.

Відповідно до листа Вінницького відділення Київського НДІСЕ від 09.02.2023 року № 471/5597/5598/22-21/21 про залишення ухвали без виконання, при ознайомленні із матеріалами справи, експертом встановлено відсутність оригіналу договору оренди землі б/н від 27.06.2016 року. Також був наданий оригінал додаткової угоди до договору оренди землі б/н від 28.12.2016 року, але питання ухвали від 26.07.2022 року стоїть відносно додаткової угоди б/н від 18.06.2018 року до договору оренди землі від 27.06.2016 року /а. с. 135/.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 17 постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» № 5 від 12.06.2009 року, під час обговорення в попередньому судовому засіданні питання про призначення експертизи, а також в ухвалі про її призначення суд повинен роз`яснити наслідки ухилення від участі в експертизі. Застосування таких наслідків можливе лише після постановлення ухвали про призначення експертизи та підтвердження факту ухилення особи від участі в експертизі.

Відповідно до положень статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Фактично суд виходить з припущення, що особа ухиляється від участі в експертизі, оскільки побоюється її результатів, а тому визнає факт, який треба було встановити експертизою, доведеним.

Судом апеляційної інстанції враховується, що у позивача, яка заперечує свій підпис в договорі оренди землі від 27.06.2016 року та додатковій угоді б/н від 18.06.2018 року, на підставі яких зареєстровано право оренди за ТОВ «Поділля Агропродукт», відсутні оригінал договору оренди землі та додаткової угоди, а відповідачем не надано доказів протилежного. Передання земельних справ відповідачем, який є юридичною особою, своєму представнику, не звільняє його від обов`язку надати письмові докази на виконання ухвали суду та вжити усіх можливих заходів для повернення переданих документів.

З урахуванням викладеного, правильним є висновок суду першої інстанції, що ненадання відповідачем ТОВ «Поділля Агропродукт» оригіналів документів має бути розцінено як ухилення відповідача від проведення судової почеркознавчої експертизи, що свідчить про його небажання отримати висновки та дає суду можливість визнати факт не підписання позивачем договору оренди землі № б/н від 27.06.2016 року та додаткової угоди б/н від 18.06.2018 року.

Водночас, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.

При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц, провадження № 14-545цс19, від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, провадження № 12-61гс21 (пункт 148)).

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.05.2014 року, ОСОБА_1 відповідно свідоцтва про право на спадщину серії та № 1-663, виданого 20.05.2014 року державним нотаріусом Жмеринської районної державної нотаріальної контори Вінницької області Мельничук А. Л., належить на праві спільної часткової власності земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:0183, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,0373 га, розташованої за адресою с/рада Людавська Жмеринського району Вінницької області. Іншим співвласником частки зазначеної земельної ділянки відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.05.2014 року є ОСОБА_3 ..

За частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до частини першої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.

Згідно з частиною першою статті 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитися у спільній частковій власності із визначенням часток учасників спільної власності (спільна часткова власність ).

Частиною першою статті 87 ЗК України передбачено, що право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, зокрема, при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами. Така об`єктивна обставина безпосередньо має місце у цій справі.

Відповідно до норм статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою усіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Стаття 103 ЗК України визначає, що власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок.

Земельна ділянка, що є предметом спору у цій справі, перебуває у спільній частковій власності, доказів домовленості про її поділ між співвласниками в натурі суду не надано. У матеріалах справи немає будь-яких доказів щодо вчинення співвласниками земельної ділянки правочинів з володіння, користування та розпорядження їхнім спільним нерухомим майном, у натурі їхні частки не виділені.

Відповідно до положень статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Учасник спільної часткової власності відповідно до розміру своєї частки має право на доходи від використання спільної земельної ділянки, відповідає перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільною земельною ділянкою, і повинен брати участь у сплаті податків, зборів і платежів, а також у витратах по утриманню і зберіганню спільної земельної ділянки (частина п`ята статті 88 ЗК України ).

Відповідно до положень частин першої, третьої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки зі спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Стосовно земельної ділянки, то учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.

Нормами статті 79-1 ЗК України визначено, що земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частини земельних ділянок ) та державної реєстрації права власності на неї. Формування земельної ділянки полягає у її визначенні як об`єкта цивільних прав та передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі ( ДЗК ). Відповідно до вимог вказаних законодавчих норм формування земельних ділянок здійснюється шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. У разі поділу, об`єднання земельних ділянок сформовані земельні ділянки зберігають своє цільове призначення.

З огляду на викладене, ураховуючи, що іншою співвласницею частки земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:0183, ОСОБА_3 передано в оренду відповідачу 1/2 частку спірної земельної ділянки за договором оренди землі б/н від 04.07.2016 року та додатковою угодою № 1 від 18.06.2018 року, які є чинними (доказів протилежного суду не надано), колегія суддів зауважує, що у спірних правовідносинах без виділу позивачем в натурі (на місцевості) своєї частки у спільному майні та присвоєння виділеній земельній ділянці нового кадастрового номеру, ОСОБА_1 юридично позбавлена можливості ініціювати питання про припинення права оренди ТОВ «Поділля Агропродукт» і повернення їй усієї земельної ділянки (вимога у позові) або ж невизначеної 1/2 частки від цілої земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:0183, інша частина якої перебуває в оренді ТОВ «Поділля Агропродукт».

Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції - скасуванню, оскільки суд першої інстанції задовольняючи позов допустив неповноту з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права (пункт 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України), з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Оскільки вимога про скасування рішення державного реєстратора заявлена, як похідна від вимоги про витребування земельної ділянки, та самостійними підставами не обґрунтована, колегія судів приходить висновку про відмову у задоволені даної позовної вимоги.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З огляду на те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню (з інших підстав), рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог, з позивача слід стягнути на користь відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2724 гривні.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» задовольнити частково.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 11.04.2023 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротал», Приватне підприємство «Агротал», Державний реєстратор Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області Фаренюк Сергій Анатолійович про витребування земельної ділянки з чужого незаконного користування, скасування державної реєстрації, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» () судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2724 (дві тисячі сімсот двадцять чотири) гривні.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський

Повний текст постанови складено 11.10.2023 року.