Провадження № 2-др/369/145/23
12.10.2023 року м. Київ
Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Пінкевич Н.С., за участі секретаря судових засідань Соловюк В.І., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Войтенко Ігоря Васильовича про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича, акціонерного товариства «Універсал банк», треті особи приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Леденьов Іван Сергійович, державне підприємство «Сетам» про визнання незаконним акту про передачу майна та скасування державної реєстрації, -
У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича, акціонерного товариства «Універсал банк», треті особи приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Леденьов Іван Сергійович, державне підприємство «Сетам» про визнання незаконним акту про передачу майна та скасування державної реєстрації.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.07.2023 року позов задоволено. Визнано незаконним акт від 23 жовтня 2019 року про реалізацію предмета іпотеки (передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу), за яким передано у власність Акціонерного товариства «Універсал банк» садовий будинок, загальною площею 186,80кв.м, та земельну ділянку, площею 0,0799 га, кадастровий номер: :03:006:0218, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , у виконавчому провадженні №59438458.

Скасовано державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за Акціонерним товариством «Універсал Банк» на садовий будинок, загальною площею 186,80 кв. м, та земельну ділянку, площею 0,0799 га, кадастровий номер: :03:006:0218, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , номер: 7727, виданого 30 жовтня 2019 року, видавник: приватний нотаріус Києво-Святошинського приватного виконавчого округу Леденьов Іван Сергійович.

09.08.2023 року на адресу суду надійшла заява від представника позивача про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат. Просив суд стягнути з відповідач 25 200 грн. витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи №369/10750/22.

09.08.2023 року на адресу суду від представника відповідача АТ «Універсал банк» надійшли заперечення на заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат. Вказала, що в матеріалах справи міститься ордер серії АІ №1295787, що виданий на підставі договору про надання правової допомоги №03/09-22 від 22 травня 2021 року, адвокату Войтенко Ігоря Васильовича, виданий бюро «Войтенко та партнери». В заяві про ухвалення додаткового рішення було надано договір про надання правової допомоги №03-09/22 від 22 вересня 2022 року, тобто договір про надання правої допомоги вчинений іншою датою, ніж дата вказана на ордері, а тому представник позивача не може підписувати позовні заяви та заяви про ухвалення додаткового рішення. Також представником позивача не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження надання правової допомоги, витрати заявлені за надані послуги у розмірі 25200 грн. не підтверджені письмовими доказами. Просила суд заяву залишити без розгляду, а в разі ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат від 31.07.2023 року залишити її без задоволення.

29.08.2023 року на адресу суду від приватного виконавця надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат. Вважає, що представником позивача не доведено, що розмір правничої допомоги у розмірі 25200 грн. є спів мірним із об`ємом наданих послуг, витраченим часом та фактично виконаних робіт, а тому витрати на професійну правничу допомогу, у заявленому розмірі відшкодування не підлягають. Просив суд відмовити у задоволенні заяви.

Згідно з приписами ч.1ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Ч. 4 ст. 270 ЦПК України встановлено, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Суд не вбачає необхідності у виклику учасників справи. Тому, оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій.

Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити обґрунтованість рівня витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Як вбачається з матеріалів справи 22 вересня 2022 року між ОСОБА_1 від імені якої, за довіреністю діяв ОСОБА_2 та АБ «Войтенко та партнери» було укладеного договір №03/09-22 про надання правової допомоги.

Відповідно до п. 1.1 клієнт доручає, а Адвокатське бюро бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п. 3.1.2 клієнт зобов`язується сплатити адвокату кошти, необхідні для покриття фактичних витрат, пов`язаних з виконанням угоди.

Відповідно до п. 4.3 клієнт зобов`язується оплатити фактичні витрати АБ пов`язані з наданням правової допомоги клієнту. Оплата фактичних видатків, пов`язаних з виконанням доручення, не є гонораром АБ і не впливає на оплатність договору про надання правової допомоги. Фінансове зобов`язання клієнта про сплату гонорару виникає з моменту підписання Акту прийому-передачі наданих послуг (Додаток №2 до Договору) або в разі необхідності сплатити передоплату (авансу) з моменту отримання Клієнтом рахунку-фактури, виданої Адвокатським бюро.

30.07.2023 року між ОСОБА_1 від імені якої діє Колодій В.Ю та АБ «Войтенко та партнери» було підписано акт прийому передачі наданих послуг (виконаних робіт), який є додатком до договору про надання правової допомоги від 22.09.2022 року №03/09-22.

Відповідно до п. 2 за вказаним договором Адвокатським бюро надано, а клієнтом приймаються наступні юридичні послуги: підготовлено та подано до Києво-Святошинського районного суду Київської області позовну заяву про визнання торгів незаконними у виконавчому провадженні №59438458 щодо виконавчого листа №756/2853/13, скасування державної реєстрації (вартість послуг становить 12 000 грн.). Взято участь адвокатом АБ у судових засіданнях у справі №369/10750/22 що відбулися у приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області 01.02.2023, 01.03.2023, 15.03.2023, 12.04.2023, 26.04.2023, 25.07.2023, всього 6 судових засідань ( вартість вказаної послуги становить 2200 за кожне судове засідання та дорівнює 13220 грн.)

Відповідно до п. 3 вартість наданих послуг відповідно до додатку №1 до Договору загалом становить 25 200 грн., з яких 23 000 грн. фактично було сплачено клієнтом, та 2200 грн. підлягають сплаті на користь Адвокатського бюро на протязі 3 днів з моменту підписання цього акту сторонами.

Відповідно до звіту про виконану роботу від 27.07.2023 року адвокатом було детально розписано перелік виконаних робіт.

За приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У свою чергу, в підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Дослідивши, додані представником позивача, докази щодо обсягу послуг, наданих адвокатом, а також враховуючи складність даної цивільної справи та часом витраченим адвокатом, суд приходить до висновку про обґрунтованість понесених витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 18 000, 00 гривень, а відтак подана заява підлягає частковому задоволенню.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Тобто витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено за умови їх підтвердження.

Такий висновок міститься в постанові об`єднаної палати КГС ВС від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Щодо доводів представника відповідача АТ «Універсал банк» про залишення заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат від 21.07.202 року без розгляду суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивачем до матеріалів справи було надано ордер на надання правничої (правової) допомоги №1295787 від 21.10.2022 року виданий на підставі договору про надавання правової допомоги №03/09-22 від 22 вересня 2021 року.

Відповідно до додатків до заяви про ухвалення додаткового рішення представником позивача було долучено договір №03/09-22 про надання правової допомоги від 22 вересня 2022 року.

Суд звертає увагу, що у судовій практиці добросовісність, з одного боку, розглядається як фундаментальна засада цивільного судочинства (принцип), з іншого як стандарт певної поведінки, і, серед іншого, добросовісність розглядається через такий аспект, як належне здійснення цивільних процесуальних прав та обов`язків. Існує чотири складові цього принципу: заборона зловживання процесуальними правами (пункт 11 частини третьої статті 2, частини першої статті 44 ЦПК України); вимога добросовісного виконання процесуальних обов`язків (частина перша статті 44 ЦПК України); процесуальний естопель або доктрина заборони суперечливої поведінки (venire contra factum proprium); заборона чинити інші протиправні перешкоди у здійсненні правосуддя (введення суду в оману, використання втрачених процесуальних можливостей).

Поряд з цим, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява № 48778/99).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у статті 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Bellet v. France від 04 грудня 1995 року).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

Також ЄСПЛ зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення ЄСПЛ у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», № 47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).

При цьому ЄСПЛ провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний же формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Отже, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 11-989заі18) згідно з практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

З огляду на викладене, суд вважає, що звертаючись з клопотанням про залишення заяви без розгляду та посилання зазначені в запереченнях суд вважає надмірний формалізмом.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача АТ «Універсал банк» про залишення заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат від 21.07.202 року без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. 270 суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Войтенко Ігоря Васильовича про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича, акціонерного товариства «Універсал банк», треті особи приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Леденьов Іван Сергійович, державне підприємство «Сетам» про визнання незаконним акту про передачу майна та скасування державної реєстрації задовольнити частково.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 9 000 грн. (дев`ять тисяч грн.).

Стягнути з Акціонерного товариства «Універсал банк» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 9 000 грн. (дев`ять тисяч грн.).

У задоволенні клопотання представника відповідача АТ «Універсал банк» про залишення заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат від 21.07.202 року без розгляду - відмовити.

У задоволенні решті вимог відмовити.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області або безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст додаткового рішення виготовлений 12 жовтня 2023 року.

Суддя: Наталія ПІНКЕВИЧ