Справа № 355/1411/23
Провадження № 2/355/626/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року Баришівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чальцевої Т.В.,

секретаря судового засідання Ющенко Л.А.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Баришівської селищної ради Броварського району Київської області про визнання права власності на майно, -

ВСТАНОВИВ:

21.08.2023р. позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до відповідача - Баришівської селищної ради Броварського району Київської області про визнання права власності на майно.

В обґрунтування позову зазначили, що відповідно до розпорядження органу приватизації № 90 від 31 травня 1994 року на прохання наймачів згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» було передано ОСОБА_1 та членам її сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в приватну спільну часткову власність квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

31 травня 1994 року Госпрозрахунковим бюро «Альтернатива» було видано Свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності на житло, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з розпорядженням № 90 від 31 травня 1994 року, яке зареєстроване в Переяслав-Хмельницькому бюро технічної інвентаризації та записаний у реєстрову книгу за № 207.

26 липня 2023 року, позивач ОСОБА_1 звернулася до Лукашівського старостинського округу Броварського району Київської області з проханням зареєструвати в квартирі, належній ним на праві власності, ОСОБА_5 , однак листом за вихідним номером 108 від 26 липня 2023 року їй було відмовлено у зв`язку з тим, що правовстановлюючі документи на житлову квартиру АДРЕСА_2 були видані Госпрозрахунковим бюро «Альтернатива», які визнані такими, що не мали право посвідчувати свідоцтво про право власності на житло, у зв`язку з чим вони не можуть належним чином реалізували своє право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Після цього, 26 липня 2023 року, ОСОБА_1 звернулася до Товариства з обмеженою відповідальністю «Баришівський районний центр нерухомості» з проханням виготовити новий технічний паспорт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Товариством з обмеженою відповідальністю «Баришівський районний центр нерухомості» було виготовлено новий технічний паспорт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та видано довідку за № 61, від 14 серпня 2023 року про технічний стан нерухомості, згідно якої встановлено, що 2-кімнатна квартира має загальну площу 47,9 кв.м., житлову 26,7 кв.м., внаслідок утеплення лоджії змінилася загальна площа квартири з 45,97 кв.м. на 47,90 кв.м.

У зв`язку з вищевикладеним, позивачі звернулися до суду із вищевказаним позовом, який просили задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 22.08.2023р. відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Проведення підготовчого засідання призначено на 12.09.2023р.

В позовних вимогах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просили розглядати справу у їх відсутність та підтримали позовні вимоги.

11.09.2023р. на адресу суду надійшла заява представника відповідача Баришівської селищної ради Броварського району Київської області - щодо визнання позову та розгляду справи у їх відсутність.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання

відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У зв`язку з вищевикладеним, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно до розпорядження органу приватизації №90 від 31 травня 1994 року на прохання наймачів згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» було передано ОСОБА_1 та членам її сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в приватну спільну часткову власність квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15).

31 травня 1994 року Госпрозрахунковим бюро «Альтернатива» було видано Свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності на житло, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з розпорядженням № 90 від 31 травня 1994 року, яке зареєстроване в Переяслав-Хмельницькому бюро технічної інвентаризації та записано у реєстрову книгу за № 207 (а.с. 14-20).

26 липня 2023 року, позивач ОСОБА_1 звернулася до Лукашівського старостинського округу Броварського району Київської області з проханням зареєструвати в квартирі, належній ним на праві власності, ОСОБА_5 , однак листом Лукашівського старостинського округу Броварського району Київської області за вихідним номером 108 від 26 липня 2023 року їй було відмовлено у зв`язку з тим, що правовстановлюючі документи на житлову квартиру АДРЕСА_2 були видані Госпрозрахунковим бюро «Альтернатива», які визнані такими, що не мали право посвідчувати свідоцтво про право власності на житло НОМЕР_2 (а.с.23).

26 липня 2023 року, ОСОБА_1 звернулася до Товариства з обмеженою відповідальністю «Баришівський районний центр нерухомості» з проханням виготовити новий технічний паспорт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Товариством з обмеженою відповідальністю «Баришівський районний центр нерухомості» було виготовлено новий технічний паспорт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та видано довідку за № 61, від 14 серпня 2023 року про технічний стан нерухомості, згідно якої встановлено, що 2-кімнатна квартира має загальну площу 47,9 кв.м., житлову 26,7 кв.м., внаслідок утеплення лоджії змінилася загальна площа квартири з 45,97 кв.м. на 47,90 кв.м (а.с.24).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 12.10.1991р., батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 21).

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уклала шлюб з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та змінила прізвище на « ОСОБА_8 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від 10.08.2013р. (а.с.22).

Згідно статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності непорушним.

Відповідно до статті 357 Цивільного кодексу України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Положення статті 321 Цивільного кодексу України передбачають, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок законності набуття права власності встановлений статтею 328 Цивільного кодексу України, в якій вказано, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно статті 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі № 14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Порядок захисту права власності встановлений статтею 392 Цивільного кодексу України в якій вказано, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у його редакції, чинній за станом на 06.01.94 р.), приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

За змістом ч. 1 ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у його редакції, чинній як за станом на 06.01.94 р.), приватизація здійснюється, серед іншого, шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 кв. м загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 кв. м на сім`ю.

Як слідує з положень ст. 5. Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у його редакції, чинній як за станом на 06.01.94 р.), до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло на момент введення в дію цього Закону. Право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

За змістом ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у його редакції у наведеній тут частині, чинній за станом на 06.01.94 р.), приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків) і організація продажу може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). Передача квартир (будинків) у власність громадян відповідно до ст. 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру (будинок). Це право засвідчується ліцензією, що видається в порядку, який встановлюється КМ України.

Захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом, зокрема, шляхом, серед іншого, визнання цих прав.

За змістом ст. 41 ЦК України у ред. 1963 р., угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво - або багатосторонніми (договори).

Відповідно до положень ст. ст. 112, 113 ЦК України у ред. 1963 р., майно може належати на праві спільної власності двом або кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди - спір вирішується судом.

Ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися, зокрема, своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом. При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, у позовній заяві позивачі не ставить вимоги про стягнення судового збору з відповідачів. Відтак, ухвалюючи рішення, суд не вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору, сплачених позивачем при зверненні до суду с вищевказаним позовом.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76, 77, 80 - 82, 89, 141, 209, 223, 263 265, ЦПК України, на підставі ст. ст. 15, 16, 328, 1 222, 1 258, 1 264, 1 269, 1 270 ЦК України, ст. 1, ч. 1 ст. 3, ст. ст. 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у його редакції, чинній за станом на 06.01.94 р.), ст. ст. 4, 41, 112, 113 ЦК України в ред. 1963 р., суд,-

-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Баришівської селищної ради Броварського району Київської області про визнання права власності на майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , право власності на 1/3 (одну третю) частку квартири загальною площею 47,9 кв.м., житловою площею 26,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , право власності на 1/3 (одну третю) частку квартири загальною площею 47,9 кв.м., житловою площею 26,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , право власності на 1/3 (одну третю) частку квартири загальною площею 47,9 кв. м., житловою площею 26,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові витрати у справі, понесені позивачами ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити за ними.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Баришівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його

проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Баришівського

районного суду Т. В. Чальцева