Провадження № 2/522/5147/23
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Ярема Х.С.
при секретарі судового засідання - Кніш Д.А.
розглянув у спрощеному позовному провадженні справу
про стягнення суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої сум боргу.
1.20.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 .
2.Позивач просить суд:
- стягнути з відповідача суму інфляційних втрат 3 711,59 грн. та три проценти річних від суми простроченого боргу 603 грн.
- стягнути судовий збір, витрати на правову допомогу 4 000 грн.
3.13.07.2023 відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.
4.Відповідач про судове засідання повідомлений належним чином за місцем реєстрації в порядку п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України. Відзив на позов не надходив.
5.Представник позивача просив справу розглянути за його відсутності, позов підтримує.
6.На підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, за сукупністю підстав, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Судом встановлено такі фактичні обставини справи.
9.На виконання рішення суду Першим Приморським ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 07.07.2021 відкрито виконавче провадження № 66004831.
10. ОСОБА_1 надав розрахунок заборгованості боргу трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання боржником грошового зобов`язання 8 233 грн. за період з 24.11.2020 по 18.06.2023: три проценти річних від суми простроченого боргу 633 грн., за період з грудня 2020 по червень 2023 інфляційні втрати - 3711,59 грн.
Висновки суду.
11.Предметом спору є стягнення на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат, підставами - невиконання рішення суду про стягнення боргу.
12.За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц).
13.Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
14.Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу I книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
15.Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
16.Стаття 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань, яке може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.
17.Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК і статті 230 Господарського кодексу України.
18.Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
19.За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
22.За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб. Отже, за загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує такого зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов`язують виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду (постанова ВСУ від 18.10.2017 № 910/8318/16).
25.Згідно з ст. 76-81 ЦПК України, на підтвердження обставин, якими сторони обгрунтовують свої вимоги чи заперечення, вони повинні надати належні, допустимі, достовірні та достатні докази.
26.В даному випадку, на підтвердження суми заборгованості позивач надає розрахунок нарахування інфляційних втрат та 3% річних в період з 24.11.2020 по 18.06.2023.
29.Водночас до суду з даним позовом звертається ОСОБА_1 як фізична особа.
31.Однак, відповідно до частини першої статті 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.
32.При цьому Верховний Суд в постанові від 26.03.2020 у справі №803/979/16 закцентував увагу на тому, що права та обов`язки фізичної особи-підприємця в правовідносинах, де фізична особа виступає суб`єктом підприємницької діяльності, відрізняються від права та обов`язків цієї особи лише як фізичної.
33.Отже, невиконання ОСОБА_2 своїх грошових зобов`язань за рішенням суду від 18.03.2021 має можливим наслідком порушення прав фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , на користь якого стягнуті кошти з ОСОБА_2 , та не має наслідком порушення прав ОСОБА_1 як фізичної особи, який в даному випадку звернувся до суду з цими вимогами.
34. Згідно з положеннями статті 4 ЦПК України право на звернення до суду в установленому цим Кодексом порядку, має кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
35.Наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого права.
36.Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
37.Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
38.Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.
39.Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.
40.Подібні за змістом висновки викладені в постановах Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 15.08.2019 у справі № 1340/4630/18, від 28.11.2019 у справі № 918/150/19, від 26.01.2022 у справі № 921/787/20 від 14.06.2022 у справі № 904/3870/21, від 13.09.2022 у справі № 918/1222/21.
41.Таким чином, суд дійшов висновку, що встановлена судом відсутність порушеного права ОСОБА_1 , як фізичної особи, невиконанням відповідачем своїх зобов`язань перед ОСОБА_1 як фізичною особою-підприємцем, є підставою для відмови у задоволенні даного позову.
42.Відповідно до ст. 141 ЦПК України відмова у задоволенні позову має наслідком відмову у стягненні на користь позивача судових витрат.
Керуючись ст.ст. 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 13.10.2023.
Суддя Ярема Х.С.