ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6875/23 Справа № 203/3366/22 Суддя у 1-й інстанції - СПАЇ В. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Зайцевої С.А., Максюти Ж.І.

за участю секретаря судового засідання: Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 червня 2023 року у справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа - Департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради, про стягнення безпідставно збережених (набутих) коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року Дніпровська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради, про стягнення безпідставно збережених (набутих) коштів.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що згідно з п. 2.6 Порядку залучення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпропетровська №5/14, затвердженого рішенням Дніпропетровської міської ради № 5/14 від 29.07.2011 року та Положення про Департамент економіки, фінансів та міського бюджету ДМР, договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту від імені міської ради укладає Департамент економіки, фінансів та міського бюджету ДМР, в особі його керівника. Департамент економіки, фінансів та міського бюджету ДМР листом від 12 листопада 2020 №10/13-536 повідомив ДМР, що до них надійшов на візування проект рішення міської ради «Про надання гр. ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , гр. ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 по фактичному розміщенню будівель та споруд». 3 доданих до зазначеного проекту рішення документів вбачається, що згідно договорів купівлі-продажу від 08 травня 2018 року, зареєстрованих у реєстрі за No 1169, No 1170, громадяни ОСОБА_2 та ОСОБА_3 придбали у ОСОБА_1 будівлі та споруди, за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане нерухоме майно належало ОСОБА_1 на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 09 листопада 2011 року по справі №0417/2-4308/2011. 3 питання укладання договору про пайову участь на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпра по об`єкту: «Будівництво будівель та споруд» по АДРЕСА_1 , звернень до Дніпровської міської ради не надходило та на її переконання, зазначений об`єкт експлуатується без укладеного договору пайової участі, що призвело до неотримання міським бюджетом коштів.

Після погодження наданих забудовником показників по об`єкту постійною комісією міської ради з питань бюджету, фінансів та місцевого самоврядування Департаментом економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровською міською радою було підготовлено проект договору про пайову участь на розвиток інженерно-транспортної інфраструктури міста Дніпра по вищезазначеному об`єкту Листами від 11 грудня 2019 року вих. N° 10/15-652, від 16 вересня 2020 року вих. М 10/15-428, від 02 листопада 2020 року вих. N° 10/15-504 Департамент економіки, фінансів та міського бюджету ДМР звертався до ОСОБА_1 з розрахунком пайової участі та вимогою сплатити кошти. Зазначені листи повернуто до Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету ДМР, у зв`язку із закінченням терміну зберігання. До цього часу договір не укладено, кошти пайової участі у сумі 359 314,89 грн не сплачено.

У грудні 2020 року позивач звернувся до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Департамент економіки, фінансів та міського бюджету ДМР, про стягнення збитків. Заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська віл 13 серпня 2021 року у задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради було відмовлено. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 червня 2022 року по справі N° 203/4630/20 апеляційну скаргу Дніпровської міської ради залишено без задоволення. Заочне рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 серпня 2021 року залишено без змін.

Посилаючись на те, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 червня 2022 року по справі N° 203/4630/20 фактично встановлено право та підстави Дніпровської міської ради для звернення до суду із позовом про стягнення безпідставно збережених (набутих) коштів, просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на їх користь безпідставно збережені (набуті) кошти у розмірі 359314,89 грн та вирішити питання стосовно розподілу судових витрат.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 червня 2023 року в задоволенні позову Дніпровської міської ради відмовлено.

В апеляційній скарзі Дніпровська міська рада посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 червня 2022 року по справі №203/4630/20 зазначено, що у зв`язку з відмовою забудовника від укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту права органу місцевого самоврядування на отримання коштів на розвиток інфраструктури населеного пункту є порушеним, і в нього виникає право вимагати стягнення коштів на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України. Вказували, що необхідність звернення з цим позовом виникла на підставі зазначеного рішення. Зазначали, що строк позовної давності ними не пропущено. Вони зверталися з листами про укладання договору про пайову участь на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Дніпра до відповідачки, втім листи повернуто за закінченням терміну зберігання, договір не укладено, кошти в пайовій участі у сумі 359314,89 грн не сплачено. Відповідачка, як замовник будівництва, без достатньої правової підстави, за рахунок органу місцевого самоврядування, безпідставно зберегла у себе кошти, які мала заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, отже зобов`язана повернути ці кошти (а.с.146-159).

22 серпня 2023 року ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Наголошувала на тому, що вона не була замовником на проведення реконструкції будівель за адресою АДРЕСА_2 . Вона не набувала права власності на майно за рахунок позивача. Позивач був обізнаний про виникнення права власності на майно починаючи з 17 грудня 2015 року.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - зміні в частині обґрунтування підстав відмови в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 09 листопада 2011 року у цивільній справі № 0417/2-4308/2011 визнано за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно в АДРЕСА_2 , яке в цілому складається з: складського приміщення літ. У-1 загальною площею 326,9 кв.м, ремонтних боксів літ. Ф-1, зальною площею 155,8 кв.м, ремонтних приміщень літ Х-1, загальною площею 51,2 кв.м, прибудови літ. Н11, загальною площею 15,3 кв.м., складських приміщень літ. Ю-1, загальною площею 174,7 кв.м., будівлі мийки літ. Я-1 загальною площею 102,6 кв.м.

08 травня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу частки будівель та споруд, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Плахотіним М.П. Згідно вказаного договору ОСОБА_1 продала ОСОБА_2 - 1/2 частину вищевказаного нерухомого майна.

Також, 08 травня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу частки будівель та споруд, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Плахотіним М.П. Згідно вказаного договору ОСОБА_1 продала ОСОБА_3 - 1/2 частину вищезазначеного нерухомого майна.

11 грудня 2019 року Департамент економіки, фінансів та міського бюджету ДМР звернувся до відповідачки з пропозицією про укладання договору про пайову участь. Такі ж пропозиції щодо укладання договору направлялись на її адресу листами від 16 вересня 2020 року та від 02 листопада 2020 року.

Вказані листи з пропозиціями щодо укладання договору про пайову участь відповідачкою одержані не були, повернулись за закінченням терміну зберігання (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом позивач посилався на те, що ОСОБА_1 є забудовником за адресою: АДРЕСА_2 , та на підставі розрахунку пайової участі на розвиток соціальної та інженерно - транспортної інфраструктури м.Дніпра відповідач має сплатити на користь позивача 359 314,89 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки відповідачка ніколи не була забудовником будівель та споруд за спірною адресою. Окрім того, 08 травня 2018 року відповідачка уклала договір купівлі-продажу частки будівель та споруд, а отже є неналежним відповідачем у справі.

Колегія суддів погоджується з остаточним висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову, втім не погоджується з обґрунтуванням відмови у задоволенні позову, у зв`язку з наступним.

Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року, який набрав чинності 12.03.2011 року, встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності та покликаний забезпечити сталий розвиток територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20 вересня 2019 року, який набрав чинності 17 жовтня 2019 року, внесені зміни до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме виключено ст. 40 Закону.

Натомість до набрання чинності вказаних змін, стаття 40 Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачала пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Так, приписами ч. 1 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 40 вказаного Закону замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Нормами ч. 3 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Згідно з вимогами ч. 9 вищевказаної статті, договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

Дніпропетровською міською радою на виконання вимог п. 1 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» рішенням сесії VI скликання Дніпропетровської міської ради № 5/14 від 29 липня 2011 року «Про внесення змін до рішення міської ради від 21 березня 2007 року № 6/11 «Про порядок залучення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпропетровська», затверджено у новій редакції «Порядок залучення, розрахунку і використання коштів пайової участі (внесків) у розвитку інфраструктури м.Дніпропетровська (далі Порядок), який містить механізм залучення до пайової участі, порядок укладення договорів та розрахунку розміру величини пайового внеску (а. с. 14-21).

Вказаний Порядок був прийнятий та оприлюднений Дніпропетровською міською радою, тому відповідно до норм ч. 1 ст. 144 Конституції України, є нормативно-правовим актом, і є обов`язковим до виконання на території м.Дніпро (Дніпропетровська).

Так, розділом І вказаного Порядку визначено, що цей Порядок визначає розмір пайової участі (внеску) замовників (забудовників) у створенні (розвитку) соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Дніпропетровська з урахуванням соціально-економічного значення об`єктів будівництва (реконструкції), зміни функціонального призначення тощо для міста. Пайова участь (внесок) замовників (забудовників) у створенні (розвитку) соціальної та інженерно - транспортної інфраструктури міста Дніпропетровська (далі - пайова участь) є внеском, який замовник (забудовник) має сплатити до бюджету міста Дніпропетровська без урахування ПДВ. Залучені кошти спрямовуються на фінансування об`єктів соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста. Цей порядок застосовується для визначення розмірів пайової участі замовників (забудовників), які мають намір здійснити на території міста: будівництво (реконструкцію) будь-яких об`єктів, незалежно від форми власності; зміну функціонального призначення (перепрофілювання, переобладнання тощо) об`єктів виробничого та невиробничого призначення; зміну функціонального призначення житлових будинків (приміщень) на нежитлові відповідно до встановленого порядку; будівництво, прокладання, влаштування телекомунікаційних мереж.

За приписами п. 2.6 Порядку договір на пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста укладається між Дніпровською міською радою в особі фінансово-економічного департаменту та замовником (забудовником) не пізніше п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації фінансово-економічним департаментом Дніпровської міської ради звернення замовника (забудовника) про його укладання.

Розділом 3 Порядку передбачено, що обов`язковий внесок сплачують замовники (забудовники), які здійснюють на території міста будівництво (реконструкцію) об`єктів, змінюють функціональне призначення об`єктів.

Таким чином, укладення договору про пайову участь є обов`язковим для забудовників згідно з вимогами Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та вказаного Порядку.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 201/14449/17.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2011 року, у справі № 0417/2-4308/2011, визнано за ОСОБА_1 право власності на будівлі та споруди по АДРЕСА_2 , які мають наступні характеристики: Д-1 - гаражний бокс, що складається: прим. №1 - Бокс площею 89,5 кв.м.; прим. №2- склад площею 40 кв.м.; прим. № 3 - побутова площею 12,9 кв.м.; прим. №4 - кабінет площею 16,7 кв.м. всього по літ Д-1: 159,1 кв.м. Е-1 - майстерня, що складається: прим. №1 - Майстерня площею 52,2 кв.м., всього по літ. Е- 152,2 кв.м. З,О,П - навіси, Р - склад (тимчасовий), М - вбиральня, м - ганок; Н11-1 - Прибудова, що складається: прим. №105 - коридор площею 4,9 кв.м., прим. №106 приміщення площею 10,4 кв.м., усього по літ. Н11 - 115,3 кв.м. Н-2, Н1-1 - Будівля з офісними та ремонтними приміщеннями, що складається: літ. Н1-1:1 поверх: прим. №101 - гаражний бокс площею 97,7 кв.м., прим. №102 - приміщення площею 2,8 кв.м., всього по І поверху Н1 - 1100,5 кв.м.; літ. Н-2: І поверх: прим. №103 - приміщення площею 46,9 кв.м., прим. №104 - сходи площею 1,3 кв.м., всього по І поверху літ Н-2 48,2 кв.м.; II поверх: прим. №201 - приміщення площею 5,2 кв.м., прим. №202 - приміщення площею 25,9 кв.м., прим. №203 - приміщення площею 10,5 кв.м., прим. №204 - санвузол, площею 4,3 кв.м., всього по II поверху літ. Н-2: 45,9 кв.м. Усього по літ. Н-2, Н1-1, Н11-1 209,9 кв.м.: н - ганок; У-1 - складське приміщення, що складається: прим. №1 - склад площею 326,9 кв.м., всього по літ. У - 1326,9 кв.м.; Ф-1 - ремонтні бокси, що складаються: прим. №1 - майстерня площею 91 кв.м., прим. №2 - Санвузол площею 4,5 кв.м., прим. №3 - Кладовка площею 3,9 кв.м., прим. №4 - Кладовка площею 5,3 кв.м., прим. №5 - Майстерня площею 51,1.м., всього по літ. Ф-1 155,8 кв.м. Х-1 - Ремонтні приміщення, що складається: приміщення №1 площею 51,2 кв.м., всього по літ. Х-1 51,2 кв.м.: Ч - Вартова (тимчасова); ч - сходи; Ю-1 - складські приміщення; Я-1 - будівля мийки; під Я-1 - зливна яма; 2А - навіс тимчасовий; щ - навіс (тимчасовий); №1,4-8 11,16, 17, - огорожі та споруди, 1/2ч №3 - Огорожа; 1/2ч І - мощення; Ж-1 - Будівля (тимчасова); II - мостіння. Без додаткових актів введення в експлуатацію. Зобов`язано ОСОБА_4 передати нерухоме майно позивачу за актом приймання-передачі. Стягнуто з ОСОБА_4 державне мито на користь держави у розмірі 51,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 30,00 грн. (а.с. 104-108).

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 червня 2022 року, яка залишена без змін Постановою Верховного Суду 11 листопада 2022 року, справа № 0417/2-4308/2011, рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 09 листопада 2011 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про повернення майна та визнання права власності на нерухоме майно відмовлено у повному обсязі.

При цьому апеляційний суд у справі № 0417/2-4308/2011 встановив, що згідно копії розпорядження Дніпропетровської міської ради від 27.09.2001 року №975 Про попереднє погодження приватному підприємцю ОСОБА_5 місця розташування тимчасової автостоянки по АДРЕСА_3 , ОСОБА_5 погоджено місце розташування тимчасової автостоянки на земельній ділянці (код ДЗК 75023011) по АДРЕСА_1 .

За положеннями пункту 2.1 розпорядження від 27.09.2001 року №975, зобов`язано приватного підприємця ОСОБА_5 протягом десяти днів з дня виходу цього розпорядження укласти з виконкомом міської ради договір про співробітництво.

Відповідно до п. 2.3 розпорядження від 27.09.2001 року №975, зобов`язано приватного підприємця ОСОБА_5 замовити у Головному архітектурно-планувальному управлінні міської ради Містобудівний паспорт; у проектній організації, яка має ліцензію на проектування, - проектну документацію відповідно до Містобудівного паспорта.

Згідно копії договору купівлі-продажу будівель та споруд, укладеного 07 жовтня 2008 року ОСОБА_6 продав ОСОБА_1 гаражний бокс літ. Д-1 загальною площею 159,1 кв.м., майстерню літ.Е-1 загальною площею 52,2 кв.м., будівлі з офісними та ремонтними приміщеннями літ.Н-2 загальною площею 94,1 кв.м., літ.Н1-1 загальною площею 100,5 кв.м., навіси літ. З, О, П, Р, вбиральню літ. М, огорожа №10, огорожа №5, 1/2 частина огорожи №3, 1/2 частіша замощення І, які відносяться до будівель та споруду адміністративно-побутового комплексу по АДРЕСА_2 .

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 83 Земельного Кодексу України врегульовано, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Частиною 1 статті 123 Земельного Кодексу України встановлено, зокрема, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Дніпровська міська рада є розпорядником земель комунальної власності у межах міста Дніпро; спірне нерухоме майно побудоване на земельній ділянці, не відведеній для відповідної мети ОСОБА_7 , за відсутності декларації про початок будівельних робіт та декларації про готовність об`єкту до експлуатації, спіре майно має ознаки самочинного будівництва, а, відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна не набуває права власності на нього.

Таким чином, ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 по фактичному розміщенню будівель та споруд» не надавалося, рішення щодо визнання за нею права власності на нерухоме майно скасовано та у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності на зазначене вище нерухоме майно їй відмовлено. У зв`язку з чим у ОСОБА_1 не виникло обов`язку на укладання договору про пайову участь на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпра.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 червня 2022 року по справі №203/4630/20 зазначено, що у зв`язку з відмовою забудовника від укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, права органу місцевого самоврядування на отримання коштів на розвиток інфраструктури населеного пункту є порушеним, і в нього виникає право вимагати стягнення коштів на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України; що необхідність звернення з цим позовом виникла на підставі зазначеного рішення. Зазначали, що строк позовної давності ними не пропущено. Вони зверталися з листами про укладання договору про пайову участь на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Дніпра до відповідачки, втім листи повернуто за закінченням терміну зберігання, договір не укладено, кошти в пайовій участі у сумі 359314,89 грн не сплачено. Відповідачка, як замовник будівництва, без достатньої правової підстави, за рахунок органу місцевого самоврядування, безпідставно зберегла у себе кошти, які мала заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, отже зобов`язана повернути ці кошти, колегія суддів не бере до уваги, оскільки відповідачка не є забудовником у розумінні вимог зазначених вище норм закону. При цьому колегія суддів не вирішує питання щодо пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки позов не підлягає задоволенню у зв`язку з необґрунтованістю.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення зміні в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 червня 2023 року - змінити в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову, виклавши її в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 16 жовтня 2023 року.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: С.А. Зайцева

Ж.І. Максюта