Провадження № 2/638/834/23
РІШЕННЯ

Іменем України

10 жовтня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Латки І.П.,

за участю секретаря судового засідання Мяснянкіної Г.П.,

учасники справи:

позивач Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання,

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання.

Позовна заява обґрунтована тим, що КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання. Відповідачі є споживачами вказаних послуг з теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачі, порушуючи приписи чинного законодавства, свого обов`язку щодо проведення оплати за комунальні послуги з теплопостачання не здійснюють, внаслідок чого у них утворилась заборгованість: за надані послуги з теплопостачання за період з 01.02.2010 до 31.05.2020 у розмірі 111017,31 грн, які позивач просив стягнути солідарно з відповідачів з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

До початку розгляду справи по суті 17 листопада 2022 року представником позивача Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» Пономарьовою Н.В. подано уточнену позовну заяву, в якій зменшено загальний розмір позовних вимог з 120593,98 грн до 89349,38 грн.

Ухвалою суду від 24 листопада 2022 року прийнято до розгляду заяву Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про зменшення позовних вимог у цивільній справі № 638/11495/21 за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання.

З урахуванням уточнених позовних вимог КП «Харківські теплові мережі» просило суд:

1.Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання у розмірі 33649, 20 грн. за періоду з 01.02.2010 до 30.09.2016,

2.Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_6 на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання у розмірі 48339, 38 грн за період з 01.10.2016 до 30.04.2020 року, інфляційні витрати у розмірі 5061,12 грн, 3% річних у розмірі 2208,43 грн.

3.Стягнути з ОСОБА_2 користь КП «Харківські Теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання в розмірі 54,13 грн, інфляційні витрати у розмірі 28,19 грн, 3% річних у розмірі 8,93 грн за травень 2020 року.

4.Стягнути в дольовому порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 користь КП «Харківські Теплові мережі» с судовий збір у розмірі 2270 грн, тобто по 454 грн з кожного.

Відповідач ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву з урахуванням зменшених позовних вимог просив у задоволенні позовних вимог щодо нього відмовити у повному обсязі, оскільки щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.02.2010 по 21.07.2018 сплив строк позовної давності, а позовні вимоги до нього про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 22.07.2018 до 30.04.2020 не підлягають задоволенню за необґрунтованістю, оскільки відповідача з 25.10.2016 було примусово виселено з квартири і він не споживав житлово-комунальні послуги. В квартиру він фактично вселився 01.03.2021, незважаючи на те, що власником квартири став 07.05.2020.

Відповідачка ОСОБА_4 у відзиві на позовну заяву просила відмовити у задоволенні позовних вимог до неї у зв`язку з пропуском позовної давності, про що зробила відповідну заяву.

Відповідач ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву просив відмовити у задоволенні позовних вимог до нього, оскільки щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.02.2010 по 21.07.2018 сплив строк позовної давності, а позовні вимоги до нього про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 22.07.2018 до 30.04.2020 не підлягають задоволенню за необґрунтованістю, з тих підстав, що 25.10.2016 його було примусово виселено з квартири і фактично в квартирі він не проживав до 03.08.2021.

Відповідачка ОСОБА_5 у відзиві на позовну заяву просила відмовити у задоволенні позовних вимог до неї у зв`язку з пропуском позовної давності, про що зробила відповідну заяву.

Відповідачка ОСОБА_3 у відзиві на позовну заяву просила відмовити у задоволенні позовних вимог до неї у зв`язку з пропуском позовної давності, про що зробила відповідну заяву.

В судове засідання сторони не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 23 грудня 1998 року № 1407 (із змінами, внесеними рішенням від 30 вересня 2003 року № 946) КП «Харківські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова.

КП «Харківські теплові мережі» здійснює господарську діяльність у сфері надання послуг з теплопостачання споживачам м. Харкова, керуючись нормативно-правовими актами та затвердженими у встановленому порядку тарифами.

Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» надаються послуги з опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом відкриття особового рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 червня 2021 року у справі № 638/ 5605/21, яке набрало законної сили 29 липня 2021 року, встановлено наступні обставини, які не підлягають доказуванню у даній справі відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

Квартира АДРЕСА_2 належала ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 1-451, виданого 23.02.2001 року Шостою Харківською державною нотаріальною конторою.

07.03.2001 право власності за ОСОБА_2 на дану квартиру було зареєстровано в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за реєстраційним номером 61448.

Місце проживання сторін по справі зареєстроване у вказаній квартирі АДРЕСА_2 , що підтверджується довідками про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї) від 03.04.2021 року та 19.04.2021 року, та копіями паспортів позивачів.

Згідно договору купівлі-продажу, укладеного між продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_1 , посвідченим 09.07.2004 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Яновою О.Є. за реєстраційним № 2596, право власності на квартиру набув ОСОБА_1 .

Договором купівлі-продажу квартири, укладеним між продавцем ОСОБА_1 та покупцем ОСОБА_6 , посвідченим 07.02.2008 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гончаренко Н.А. за реєстровим номером 893, право власності на квартиру набула ОСОБА_6

07 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 був укладений договір іпотеки № HAD0GK01270081, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гончаренко Т.А. за реєстровим номером 900. Одночасно вказаним нотаріусом була накладена заборона відчуження нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 .

Згідно рішення Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 2011/17542/12 від 26.09.2013 звернуто стягнення на квартиру загальною площею 74,80 кв.м., житловою площею 46,00 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № HAD0GK01270081 від 07.02.2008 року), Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги 50, ), з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "Приватбанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, та одночасно вирішено виселити ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 які зареєстровані, та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), зі зняттям з реєстраційного обліку у органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 10.02.2014 по справі № 2011/17542/12 рішення Дзержинського районного суду м. Харкова було змінено та у знятті всіх відповідачів у зазначеній справі з реєстрації у квартирі банку було відмовлено.

Постановою державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби від 13.10.2016 про залучення працівників поліції, було призначено виконання вищевказаного рішення суду про виселення на 25.10.2016 року.

Відповідачі вимушені були виїхати з квартири до приватного будинку, що розташованій в смт. Васищеве.

Відповідно до договору найму житла (приватного будинку) від 27.10.2016 року, наймодавець ОСОБА_7 , власник приватного будинку, надав наймачу ОСОБА_3 у тимчасове користування за плату житло приватний будинок за адресою: АДРЕСА_3 (4 кімнати, загальною площею 72,1 кв.м.) лише для проживання у ньому наймача і членів його сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 без права викупу.

Згідно додаткових угод до договору найму житла (приватного будинку) від 27.10.2016 року, термін дії договору продовжувався. Остання додаткова угода № 4 від 26.10.2020 року терміном дії до 31.05.2021 року.

Відповідно до заяви іпотекодержателя про повне виконання кредиторських зобов`язань та про припинення дії іпотечного договору, в зв`язку з повним виконанням ОСОБА_6 зобов`язань по кредитному договору № HAD0GK01270081 від 07.02.2008, договір іпотеки між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_6 , який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гончаренко Т.А. за реєстровим номером 900 від 07-02-2008 року, припинив дію.

Між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 договір купівлі-продажу розірвано, право власності на квартиру перейшло до ОСОБА_1 , про що свідчить заява ОСОБА_6 про підтвердження факту отримання від ОСОБА_1 грошової суми в розмірі 580750,00 грн. частинами, як повний розрахунок за договором про розірвання договору купівлі-продажу квартири, посвідченим 07 лютого 2008 року щодо квартири АДРЕСА_2 .

Договором про розірвання договору купівлі-продажу квартири від 09.07.2004, посвідченим 07.05.2020 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Яновою О.Є. за реєстровим номером 945, договір купівлі-продажу квартири від 09.07.2004 було розірвано і право власності набув ОСОБА_2 , який на даний час володіє квартирою на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 1-451, виданого 23.02.2001 Шостою Харківською державною нотаріальною конторою.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.05.2020 року власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 червня 2021 року у справі № 638/ 5605/21, яке набрало законної сили 29 липня 2021 року, зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у користуванні квартирою АДРЕСА_2 , та надати їм ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_2 .

Згідно з актом, засвідченим управителем будинку ЖК «Хризантема», 03 серпня 2021 року ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 у присутності вищезазначеної уповноваженої особи ЖК «Хризантема» були вселені до квартири АДРЕСА_2 та отримали ключі від квартири (а.с. 159).

Згідно ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договорів найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями.

Приписами п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім, випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Згідно ст. 162 ЖК України плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, у строки, визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 31 березня 2015 року №1171 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» встановлені тарифи на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню КП «Харківські теплові мережі».

З матеріалів справи встановлено, що відповідачі належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг з теплопостачання не виконували, плату за спожиті послуги у повному обсязі не вносили, внаслідок чого утворилась заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з 01.02.2010 до 31.05.2020.

Щодо позовних вимог про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованості за послуги з теплопостачання за періоду з 01.02.2010 до 30.09.2016 у розмірі 33649, 20 грн суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Оскільки позивачем не надано доказів переривання позовної давності, поважності причин пропуску позовної давності, і усі відповідачі заявили клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, тому суд відмовляє у задоволенні цих позовних вимог у зв`язку з пропуском позовної давності.

Щодо позовних вимог про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_6 на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання у розмірі 48339, 38 грн за період з 01.10.2016 до 30.04.2020, інфляційні витрати у розмірі 5061,12 грн, 3% річних у розмірі 2208,43 грн, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 виселено з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 2011/17542/12 від 26.09.2013, залишеного без змін в цій частині рішенням Апеляційного суду Харківської області від 10.02.2014. Постановою державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби від 13.10.2016 про залучення працівників поліції, було призначено виконання вищевказаного рішення суду про виселення на 25.10.2016 року.

Таким чином ОСОБА_1 з 25 жовтня 2016 року і до вселення 03 серпня 2021 року в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , не проживав, відповідно послуги з теплопостачання не споживав.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 7128916/17-ц, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Таким чином сам по собі факт реєстрації ОСОБА_1 у квартирі не покладає на останнього обов`язку сплачувати комунальні платежі.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 , який на підставі рішення суду у зазначений період у квартирі не проживав і відповідно комунальні послуги фактично не споживав, тому у нього відсутній обов`язок сплачувати житлово-комунальні послуги за вказаний період, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог до нього про стягнення заборгованості за період 01.10.2016 до 30.04.2020 за необгрунтованістю.

Щодо позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості за вказаний період з ОСОБА_6 , про які зазначає позивач у позовній заяві з урахуванням зменшених позовних вимог в редакції від 17 листопада 2022 року, суд зазначає наступне.

Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Позовних вимог до ОСОБА_6 пред`явлено не було.

При цьому у позовній заяві в редакції від 17 листопада 2022 року КП «Харківські теплові мережі» не заявляє позовних вимог до ОСОБА_5 , однак заявляє позовні вимоги до ОСОБА_6 .

Згідно ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (ч. 4 ст. 51 ЦПК України).

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що у разі пред`явлення позову до неналежного відповідача, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів або замінювати первісного відповідача належним відповідачем, та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. ЦПК України саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 липня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання.

До початку розгляду справи по суті позивач не заявив клопотання про залучення співвідповідача або заміну неналежного відповідача у порядку, визначеному ЦПК України.

Як до початку першого судового засідання, так і на час розгляду справи, позивачем не було заявлено клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем або залучення до участі у справі співвідповідача, як то передбачено положеннями ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України. При цьому суд позбавлений можливості без відповідного клопотання позивача, поданого у передбачений ст. 51 ЦПК України строк, самостійно заміняти первісного відповідача належним відповідачем або залучати до участі у справі співвідповідача.

За таких обставин, позовні вимоги до ОСОБА_6 задоволенню не підлягають у зв`язку з незалученням останньої як співвідповідача.

Щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованості за послуги з теплопостачання в розмірі 54,13 грн, інфляційних витрат у розмірі 28,19 грн та 3% річних у розмірі 8,93 грн за травень 2020 року, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, на підставі договору від 07.05.2020 про розірвання договору купівлі-продажу квартири від 09.07.2004, ОСОБА_2 з 07.05.2020 набув право власності на квартиру АДРЕСА_2 , і на даний час є власником квартири.

Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

Згідно зі ст. 322 ЦК України - власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства.

ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву зазначає, що, незважаючи на те, що став власником з 07.05.2020, до 01.03.2021 не міг вселитися в опечатану державним виконавцем квартиру без дозволу виконавчої служби. Отже, до 01.03.2021 фактично не отримував послуги позивача не з своєї вини.

Разом з тим, такі доводи відповідача не знайшли свого підтвердження наявними в матеріалах справи доказами і спростовуються положеннями ч. 1 ст. 319 ЦК України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Доказів того, що ОСОБА_2 з моменту набуття права власності, тобто з 07.05.2020, і до 01.03.2021 був позбавлений можливості володіти і користуватися квартирою АДРЕСА_2 , відповідачем не надано.

При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити послуги теплопостачання за травень 2020 року у розмірі 54,13 грн.

Згідно ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох відсотків річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У зв`язку із простроченням ОСОБА_2 сплати комунальних послуг за травень 2020 року, суд стягує з нього на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість у розмірі 54,13 грн, з урахуванням індексу інфляції у розмірі 28,19 грн та 3% річних у розмірі 8,93 грн.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог в зазначеному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання цього позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2270 грн, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з ОСОБА_2 на корить позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2,32 грн.

Керуючись ст. 141, 200, 258, 259, 263-265ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 , на користь Комунального підприємство «Харківські теплові мережі», адреса місцезнаходження: 61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11 (рахунок НОМЕР_3 у ФХОУ АТ «Ощадбанк» України м. Харкова, МФО 351823, ) заборгованість за послуги з теплопостачання за травень 2020 року у розмірі 54,13 грн, з урахуванням індексу інфляції у розмірі 28,19 грн та 3% річних у розмірі 8,93 грн, а всього заборгованість у розмірі 91,25 грн (дев`яносто одна гривня 25 копійок).

У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь КП «Харківські теплові мережі» про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за періоду з 01.02.2010 до 30.09.2016 у розмірі 33649,20 грн відмовити у зв`язку з пропуском позовної давності.

У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання у розмірі 48339, 38 грн, з урахуванням індексу інфляції у розмірі 5061,12 грн та 3% річних у розмірі 2208,43 грн, за період з 01.10.2016 до 30.04.2020 відмовити за необгрунтованістю.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 , на користь Комунального підприємство «Харківські теплові мережі», адреса місцезнаходження: 61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11 (рахунок НОМЕР_3 у ФХОУ АТ «Ощадбанк» України м. Харкова, МФО 351823, ) судовий збір у розмірі 2,32 грн (дві гривні 32 копійки).

Рішення може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10 жовтня 2023 року.

Суддя І.П. Латка