Справа № 638/8417/20
Провадження № 2/638/438/23

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Рибальченко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Почерніної А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Калугіна Ольга Володимирівна про визнання договору дарування квартири недійсним,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Дзержинського районного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Калугіна О.В., в якій просить договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 , як дарувальником та ОСОБА_2 , як обдарованим від 23 січня 2017 року та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Калугіною О.В. за № 51 визнати недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона з відповідачем по справі проживали в одному під`їзді житлового будинку АДРЕСА_2 . Познайомились сторони на початку 2008 року через знайому позивача, коли відповідач шукала доглядальницю для свого малолітнього сина. В подальшому спілкуючись з відповідачем, позивач забажала зробити для ОСОБА_2 заповіт, який 14 листопада 2008 року склала у приватного нотаріуса Кучерявого О.І. про що розповіла відповідачу. Далі, у 2017 році коли стан здоров`я позивача погіршився, відповідач запропонувала ОСОБА_1 оформити з нею договір, згідно якого ОСОБА_2 буде дбайливо доглядати позивача, піклуватися за нею і в усьому допомагати, не тільки фізично та матеріально. На що ОСОБА_1 погодилась. В подальшому сторони поїхали до нотаріуса де останнім було запропоновано ОСОБА_1 підписати документи, які вже були надруковані. Позивач зазначає, що сам текст вона не читала. Після підписання документів, відповідач забрала їх собі і повезла її додому. Після цього відповідач навідувалась до позивача рідко, один-два рази на тиждень і тільки по суботах, приносила приготовлені продукти харчування або куплені за які позивач віддавала гроші. Також зазначає, що відповідач нічого не робила для позивача та для квартири. Позивач сама купувала собі продукти харчування та сплачувала комунальні послуги.

В подальшому ОСОБА_1 звернулась до соціальною служби. Під час опитування позивача працівниками соціальної служби, позивач показавши їм документи, зрозуміла, що договір який вона підписала з відповідачем у неї відсутній після чого попросила ОСОБА_2 принести їй цей документ . Відповідач принесла копію договору. Позивач зазначає, що відповідач ввела її в оману оскільки при укладенні договору в нотаріуса вона погано себе почувала та перебувала в пригніченому стані. Маючи похилий вік, 80 років, не могла прочитати зміст договору, який складений українською мовою, якою вона недостатньо володіє, а з прочитаного тексту договору нотаріусом і пояснень зрозуміла, що вона залишається бути власником квартири і проживати в ній пожиттєво, тому підписуючи договір вважала, що укладала договір довічного утримання, оскільки перед цим відповідач впевнела її, що буде допомагати в усьому та підтримувати. Після її смерті квартира перейде у власність відповідача як відповідна нагорода.

Позивач вважає, що її право порушене, оскільки підписуючи договір дарування через вищезазначене вона неправильно сприйняла істотні умови договору дарування діяла під впливом помилки, що має істотне значення, а саме неправильно сприйняла фактичні обставини правочину, прав та обов`язків сторін, що і вплинуло на її волевиявлення під час укладання договору дарування замість договору довічного утримання.

Ухвалою Дзержинського районного суду м Харкова 23 липня 2020 року провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження.

17 березня 2021 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що погіршення стану здоров`я позивача в січні 2017 року не мало місця в дійсності. Укладення договору дарування неоднократно напередодні, ще січня 2017 року обговорювалось позивачем та відповідачем, в тому числі у присутності свідків. Бажання укласти договір дарування постійно підтверджував позивач без вимагання взамін жодних документальних підтверджень та гарантій від відповідача, адже таке рішення було виключно добровільним та виходило тільки від позивача. В день укладання спірного договору позивач мав виключно стабільний стан здоров`я, на який жодного разу не скаржився, будь-якого погіршення або станів фізичного недомагання не мало місця. Також зазначає, що можливість укладання договору довічного утримання позивач та відповідач жодного разу не обговорювали, адже допомоги відповідача позивачу достатньо вистачало і жодних вимог позивач від відповідача не висловлював взагалі.

Крім того, перед підписанням договору дарування квартири нотаріус роз`яснив позивачу суть та правові наслідки укладення договору дарування квартири, встановив дієздатність позивача, прочитав договір вголос та примірник договору надав сторонам, які особисто ознайомились із ним повністю прочитавши та засвідчивши цей факт своїм піписом. Також сторони підтвердили, серед іншого, що договір носить характер фіктивного чи удаваного правочину, не укладено під впливом помилки, насильства тощо, сторони є дієздатними, не перебувають у хворобливому стані, не страждають на психічний розлад та на захворювання, що перешкоджають укладенню договору, у момент укладенню договору сторони усвідомлювали значення своїх дій та могли керувати ними, розуміючи природу укладеного правочину, свої права та обов`язки за договором.

Таким чином, представник відповідача зазначає, що позовні вимоги не грунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування, позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивач не спростував у встановленому законом порядку презумпцію правомірності правочину, не виконав встановленого процесуальним законом обов`язку доведення обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, зокрема не довів вчинення правочину під впливом помилки чи обману. На підставі викладеного, просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи по суті.

В судове засідання позивач не з`явилась, про дату, час та місце повідомлялась. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце повідомлявся.

Третя особа - ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце повідомлялась.

Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 23 січня 2020 року між ОСОБА_1 (далі - дарувальник) та ОСОБА_2 (далі обдаровуваний) укладено договір дарування, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Калугіною О.В.

Відповідно до п. 1 вказаного договору Дарувальник передає у власність, а Обдаровуваний приймає безоплатно у власність в дар квартиру АДРЕСА_1 . Відчужувана квартира однокімнатна, загальною площею 37,7 кв.м., житловою площею 16,4 кв.м. Сторони домовились, що ОСОБА_5 залишається зареєстрованим у відчужуваній квартирі.

Пунктом 2 вказаного договору визначено, що відчужувана квартира належить Дарувальнику на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 16.11.1995 року, реєстраційний номер 1-95-67854, право власності зареєстровано Державним комунальним підприємством Харківського міського бюро технічної інвентаризації Харківської міської ради народних депутатів 23.11.1995 року, записано в реєстрову книгу за № П-1-17240.

Згідно з частиною першою статті 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Тому, установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року в справі № 6-1026цс16.

Відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який підлягав встановленню судом у цій справі є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договорів дарування та з`ясування питання про те, чи не укладені ці угоди з метою приховати іншу угоду та яку саме.

Статтею 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Отже, наявність чи відсутність помилки неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Лише у разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Як зазначає позивач у позовній заяві при підписанні оспорюваного договору, який вона вважала, що це договором довічного утримання, вона почувала себе погано, хотіла додому, не могла прочитати зміст договору, який складений українською мовою, яку вона погано розуміє.

Між тим, позивачем не надано жодного доказу що вона до підписання оспорюваного договору або після його підписання мала проблеми зі здоров`ям. Крім того, позивачем не долучено до матеріалів справи жодного доказу, який підтверджував її проблеми зі здоров`ям, які могли вплинути на її волевиявлення під час укладання договору дарування.

Також, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що укладання оспорюваного договору відбувся під впливом обману чи помилки.

Крім того, з договору дарування вбачається, що вказаний договір було прочитано сторонами та нотаріусом в голос.

Також, суд враховує, що позивач 14 листопада 2008 року, як вона зазначає у позовній заяві без відома відповідача склала заповіт, відповідно до якого заповіла все своє майно відповідачу.

Тобто позивачем вже вживались спроби здійснення свого волевиявлення шляхом складення заповіту, яким вона заповідала все своє майно відповідачу.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд зазначає, що ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами факт укладення договору на вкрай невигідних для неї умовах під впливом обману та помилки.

З огляду на вказане та враховуючи, що судова практика щодо вирішення питання застосування правового механізму, передбаченого статтею 230 ЦК України, є сталою, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд відмовляє у його задоволенні оскільки позовні вимоги визнано необґрунтованим та відмовлено у їх задоволенні, у зв`язку з чим, позовна давність до вказаних правовідносин не застосовується.

Розподіл судових витрат здійснено на підставі ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Калугіна Ольга Володимирівна про визнання договору дарування квартири недійсним - відмовити.

Судовий збір залишити за позивачем.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за вебадресою: http://dg.hr.court.gov.ua/sud2011/ на Офіційному вебпорталі судової влади України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийнятття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 ).

Третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Калугіна Ольга Володимирівна (адреса: м. Харків, вул. 23 Серпня 27).

Повний текст судового рішення складено 11 жовтня 2023 року.

Суддя Л.М. Рибальченко