№ 206/1451/19
провадження 6/201/153/2023
УХВАЛА

16 жовтня 2023 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Могиліною Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпро цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Дніпровська міська рада, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньов Максим Олександрович і ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа не підлягаючим виконанню,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 31 січня 2023 року звернувся до суду з заявою як боржник стосовно Дніпровської міської ради - стягувач, приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова М.О. і ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа не підлягаючим виконанню, вимоги заяви не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Справа по суті не слухалася, розглядаються клопотання, виносилися ухвали, спір по суті не вирішено.

В судовому засіданні з`ясувалося, що рішення суду, по якому було видано виконавчий лист, який і просить визнати не підлягаючим виконанню заявник, що і була предметом спору - скасовано; вказані обставини підтвердив і представник заявника, а заінтересована особа приватний виконавець заявив клопотання про закриття провадження в цій справі через відсутність предмету спору і запевнив про відсутність вказаного виконавчого листа на виконанні через скасування рішення суду.

Суд вважає можливим задоволення вказаного клопотання та закриття провадження в справі, виходячи з наступного.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З`ясувавши думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, роз`яснивши наслідки закриття провадження в справі, зважуючи на вище вказані обставини і на те, що вказане не порушує інтереси учасників справи та інших осіб, суд вважає можливим закриття провадження в справі, оскільки, рішення суду, по якому було видано виконавчий лист, який і просить визнати не підлягаючим виконанню заявник, що і була предметом спору скасовано. При цьому суд керується наступним.

Судом встановлено, що дійсно в провадженнi Жовтневого районного суду м. Днiпропетровська перебуває справа з розгляду заяви ОСОБА_1 про визнання таким, що не пiдлягає виконанню, виконавчого листа вiд 28 червня 2022 року про стягнення коштiв з ОСОБА_3 на користь Дніпровської міської ради. На адресу електронної пошти приватного виконавця вiд представницi боржника ОСОБА_1 - Губи В.В. надiйшла заява вiд 20 вересня 202З про закiнчення виконавчого провадження з виконання вказаного виконавчого листа у зв`язку з тим, що постановою Верховного Суду вiд 13 вересня 2023 у справi частково задоволено касацiйну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката Рибiної I.B. та скасовано постанову Днiпровського апеляцiйного суду вiд 17 березня 2022 року (на пiдставi якоi виданий виконавчий лист), справу направлено на новий розгляд до суду апеляцiйноi iнстанцiї.

21 вересня 2023 року вказаним приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, припинено чинність арештів коштів боржника і інш., вказана постанова не оскаржена і набрала законної сили.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин суд приходить до висновку, що дана ухвала повною мірою обгрунтована, є зрозумілою учасникам справи та в ній належним чином зазначені підстави, на яких вона грунтується.

Також суд зазначає, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, закриття провадження в справі з підстав, передбачених законом, не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

При цьому суд звертає увагу на вимоги статті 121 ЦПК України про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку; не може бути залишене поза увагою положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany)).

Приймаючи до уваги вказане, суд приходить до висновку про те, що вказане закриття провадження не порушує інтереси учасників справи та інших осіб, тому суд вважає можливим клопотання задовольнити і провадження по справі закрити.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 255, ст. 256, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Дніпровська міська рада, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньов Максим Олександрович і ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа не підлягаючим виконанню закрити.

Ухвала набрала законної сили 16 жовтня 2023 року.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Суддя -