Справа № 753/7849/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2023 року

Подільський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Будзан Л.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Соколовської А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути із відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 147289,11 грн., з яких: 68000,07 грн. - матеріальна шкода, 52842,64 грн. - величина втрати товарної вартості транспортного засобу, 3000, 00 грн. - вартість послуг із проведення оцінки пошкодженого майна, 3446,40 грн. - вартість дефектування пошкоджень автомобіля, 20000,00 грн. - моральна шкода.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 22.10.2021 року о 15-00 год. в м. Києві по вул. Теліги, 53 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу - мотоциклу «Сузукі», під керування відповідача та автомобіля «БМВ» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням позивача. В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «БМВ» д.н.з. НОМЕР_1 , що належить позивачу, отримав механічні пошкодження. Постановою судді Подільського районного суду м. Києва від 15.02.2022 року у справі № 758/779/22, відповідача було визнано винним у вчиненні зазначеної аварії. 17.11.2021 року позивач звернувся до офіційної СТО ТОВ «АВТ Баварія Київ», на якій в присутності експерта ОСОБА_3 було проведено огляд транспортного засобу. Відповідно до звіту ФОП ОСОБА_3 № 25/11/21 від 19.11.2021 року, вартість матеріального збитку з ПДВ, завданого власнику автомобіля БМВ» д.н.з. НОМЕР_1 склала суму в розмірі 245226,03 коп., вартість матеріального збитку без ПДВ склала суму в розмірі 215457,92 грн., вартість відновлювального ремонту склала суму в розмірі 192383,39 грн., а величина втрати товарної вартості КТЗ склала суму в розмірі 52842,64 грн. Позивач вказує, що за проведення огляду на СТО ним було сплачено суму в розмірі 3446,40 грн., а за проведення оцінки завданих збитків експертом суму в розмірі 3000,00 грн. В грудні 2021 року автомобіль позивача було відремонтовано та вартість відновлювального ремонту склала суму в розмірі 198000,07 грн. Таким чином, внаслідок зазначеної аварії позивачу були завдані збитки на загальну суму 257289,11 грн., з яких: 198000,07 грн. - вартість відновлювального ремонту, 52842,64 грн. - величина втрати товарної вартості транспортного засобу, 3000, 00 грн. - вартість послуг із проведення оцінки пошкодженого майна, 3446,40 грн. - вартість дефектування пошкоджень автомобіля. Позивач вказує, що з огляду на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент скоєння ДТП не була застрахована, позивач 25.10.2021 року звернувся до МТСБУ із заявою про відшкодування шкоди. 06.06.2022 року на користь позивача було виплачено страхове відшкодування в сумі 130000,00 грн. З огляду на сплату МТСБУ страхового відшкодування із відповідача на користь позивача підлягає стягненню решта сума збитків в загальному розмірі 147289,11 грн. Крім того, позивач зазначає, що за вимогами закону втрата товарного вигляду транспортного засобу страховиком не відшкодовується, а тому ця сума також підлягає стягненню із відповідача, як винуватця ДТП. Також позивач вказує, що йому було заподіяно моральну шкоду внаслідок протиправних дій відповідача, що призвело до пошкодження автомобіля. Позивач при цьому зазнав незручностей, обумовлених необхідністю проведення ремонту автомобіля й отримання відшкодування у судовому порядку, а тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода, яка позивачем оцінена в сумі 20000,00 грн. Посилаючись на викладене, позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав із даним позовом.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 26.12.2022 року, позов було передано за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва.

Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 30.01.2023 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

28.04.2023 в судовому засіданні представник відповідача подав письмові пояснення, в яких вказав на наявність підстав для стягнення із відповідача, як винуватця ДТП, матеріальної шкоди в сумі 68000,07 грн., вартості послуг із проведення оцінки пошкодженого майна в сумі 3000,00 грн., вартості дефектування пошкоджень автомобіля в сумі 3446,40 грн., а в решті позовних вимог просив відмовити з огляду на їх недоведеність.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Одночасно вказав на обґрунтованість, доведеність та законність пред`явлених позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, при цьоу вказав на часткове визнання позовнихвиомг вдповідачем.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд дйшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 22.10.2021 року о 15-00 год. в м. Києві по вул. Теліги, 53 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу - мотоциклу «Сузукі» без д.н.з., під керування ОСОБА_2 та автомобіля «БМВ», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .

В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «БМВ», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить позивачу, отримав механічні пошкодження.

Постановою судді Подільського районного суду м. Києва від 15.02.2022 року у справі № 758/779/22, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди.

Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, а тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

З огляду на викладене, суд при винесенні даного рішення не з`ясовує обставин справи, які підтверджують вину відповідача у спричиненні механічних пошкоджень автомобілю «БМВ», д.н.з. НОМЕР_1 .

17.11.2021 року позивач звернувся до офіційної СТО ТОВ «АВТ Баварія Київ», на якій в присутності експерта ОСОБА_3 було проведено огляд транспортного засобу.

Відповідно до звіту ФОП ОСОБА_3 № 25/11/21 від 19.11.2021 року, вартість матеріального збитку з ПДВ, завданого власнику автомобіля БМВ» д.н.з. НОМЕР_1 склала суму в розмірі 245226,03 коп., вартість матеріального збитку без ПДВ склала суму в розмірі 215457,92 грн., вартість відновлювального ремонту склала суму в розмірі 192383,39 грн., а величина втрати товарної вартості КТЗ склала суму в розмірі 52842,64 грн.

Зазначений звіт стороною відповідача в ході розгляду справи належними доказами спростовано не було, та приймається судом до уваги, як належний доказ, який підтверджує розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу.

Крім того, судом встановлено, що позивачем за проведення огляду автомобіля на СТО було сплачено суму в розмірі 3446,40 грн., а за проведення оцінки завданих збитків експертом суму в розмірі 3000,00 грн., що підтверджується копіями квитанцій.

В грудні 2021 року автомобіль позивача було відремонтовано та вартість відновлювального ремонту склала суму в розмірі 198000,07 грн., що підтверджується наявними у справі доказами, та не заперечувалось стороною відповідача в ході розгляду справи.

З огляду на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент скоєння ДТП не була застрахована, позивач 25.10.2021 року звернувся до МТСБУ із заявою про відшкодування шкоди.

06.06.2022 року на користь позивача МТСБУ було виплачено страхове відшкодування в сумі 130000,00 грн.

Позивач вказує, що з огляду на сплату МТСБУ страхового відшкодування із відповідача на користь позивача підлягає стягненню решта суми збитків, а саме: 68000,07 грн. - різниця між фактичним розміром завданої шкоди та страховим відшкодування, 52842,64 грн. - величина втрати товарної вартості транспортного засобу, 3000, 00 грн. - вартість послуг із проведення оцінки пошкодженого майна, 3446,40 грн. - вартість дефектування пошкоджень автомобіля.

Відповідач в ході розгляду справи не заперечував проти стягнення різниці між фактичним розміром завданої шкоди та страховим відшкодування, вартості послуг із проведення оцінки пошкодженого майна, та вартості дефектування пошкоджень автомобіля, однак, заперечував проти стягнення величини втрати товарної вартості транспортного засобу, вказуючи на недоведеність позовних вимог в цій частині.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що за змістом ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Стаття 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказує, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

За умови ч.1 ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Положеннями ч.1 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 36 Закону, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір відшкодування страховиком шкоди (збитків), завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); шкодою, заподіяною майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду (пункт 32.4 статті 32); шкодою, пов`язаною із втратою товарної вартості транспортного засобу (пункт 32.7 статті 32); сумою франшизи, розрахованою за правилами пункту 12.1 статті 12.

З наявних у справі доказів вбачається, що позивачу було завдано матеріальної шкоди в розмірі 245226,03 коп., величина втрати товарної вартості КТЗ склала суму в розмірі 52842,64 грн., фактично позивачем було відновлено автомобіль, та вартість ремонту склала суму в розмірі 198000,07 грн.

З огляду на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, МТСБУ було виплачено позивачу суму страхового відшкодування розмірі 130000,00 грн.

Однак, зазначеної суми страхового відшкодування за наявними у справі доказами не достатньо для повного відшкодування завданої відповідачем шкоди, а тому, останній, за вимогами закону зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, а також витрати за проведення дефектування пошкоджень автомобіля та виготовлення звіту із визначення розміру завданих збитків.

Враховуючи викладене, а також з огляду на те, що сума страхового відшкодування є не достатньою для відшкодування реально завданих позивачу збитків, стороною відповідача в цій частині позовні вимоги були визнані, а відтак суд вважає, що наявні підстави для стягнення із відповідача на користь позивача різниці між фактичними витратами на проведення ремонту автомобіля та виплатою страхового відшкодування в сумі 68000,07 грн., а також витрат за проведення дефектування пошкоджень автомобіля в сумі 3446,40 грн. та витрат за проведення звіту із визначення розміру завданих збитків в сумі 3000,00 грн., в зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог про стягнення із відповідача на користь позивача величини втрати товарної вартості ТЗ в сумі 52842,64 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом ст. 29, п. 32.7 ст. 32 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу.

Крім того, при вирішенні справи в цій частині позовних вимог судом врахована правова позиція, викладена у постанові Верховного суду України від 04.06.2014 року за № 6-49цс14, щодо перегляду судових рішень з підстав неоднакового застосування судами законодавства щодо стягнення шкоди, пов`язаної з втратою товарної вартості транспортного засобу.

У вказаній постанові зроблено висновок про те, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди.

При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, зapoєднань і захисних властивостей покриттів у зв`язку з ДТП і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків.

Відповідно до підпункту 8.6.1 пункту 8.6 Методики, величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики).

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ.

Підпунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).

Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

Вказаного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 13.05.2019 р. у справі № 369/2403/17

Як зазначалось вище, згідно звіту ФОП ОСОБА_3 від 19.11.2021 оку № 25/11/21, величина втрати товарної вартості автомобіля «БМВ» д.н.з. НОМЕР_1 склала суму в розмірі 52842,64 грн.

В ході розгляду справи стороною відповідача не надано суду доказів на спростування наведеного висновку, а також не було заявлено відповідних клопотань про проведення відповідної судової експертизи в цій частині.

Враховуючи викладене, а також з метою відшкодування позивачу в повному обсязі збитків, яких він зазнав у зв`язку з пошкодженням належного йому автомобіля, та заперечення сторони відповідача в цій частині позовних вимог не ґрунтуються на вимогах закону, а тому суд вважає, що наявні підстави для стягнення із відповідача на користь позивача суми втрати товарної вартості транспортного засобу в розмірі 52842,64 грн., в зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 20000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно із ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

При вирішенні позовних вимог в цій частині суд враховує, що майно позивача було пошкоджено, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди винуватцем якої є відповідач, в результаті пошкодження майна, позивач беззаперечно переніс душевні хвилювання, які були викликані дискомфортом у вигляді емоційного стресу і не можливістю певний час використовувати свою власність за її прямим призначенням, та заперечення сторони відповідача в цій частині позовних вимог є хибними та такими, що не заслуговують на увагу.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача, завданих пошкодженням його автомобіля, суд з огляду на принципи співмірності, розумності та справедливості, вважає, що відповідачем має бути відшкодована позивачу моральна шкода в сумі 5000,00 грн., а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

В порядку ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: за вимогу про відшкодування матеріальної шкоди, яка підлягає задоволенню слід стягнути судовий збір в сумі 1272,90 грн., а за вимогу про відшкодування моральної шкоди, яка підлягає частковому задоволенню (25 %) слід стягнути судовий збір в сумі 248,10 грн., а всього підлягає стягненню судовий збір в сумі 1521,00 грн.

Керуючись ст. 22, 23, 1166, 1187, 1192 ЦК України, та ст. 3-5,12-13, 76-92, 95, 133, 137, 141, 211, 258-259, 268, 264-265, 272-273, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю між фактичними витратами на проведення ремонту автомобіля та страховим відшкодуванням в сумі 68000 (шістдесят вісім тисяч) гривень 07 коп, величину втрати товарної вартості транспортного засобу в сумі 52842 (п`ятдесят дві тисячі вісімсот сорок дві) гривні 64 коп., вартість послуг із проведення оцінки пошкодженого майна в сумі 3000 (три тисячі) гривень 00 коп., та вартість дефектування пошкоджень автомобіля в сумі 3446 (три тисячі чотириста сорок шість) гривень 40 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 5000 (п`ять тисяч) 00 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір на загальну суму 1521 (одна тисяча п`ятсот двадцять одна) гривня.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні ім`я та найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Леся БУДЗАН