УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року м. Володимир

Володимир-Волинський міський суд Волинської області у складі:

головуючого - судді Каліщука А.А.,

за участю секретаря судового засідання Кравчук А.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду подання Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа -

в с т а н о в и в:

Державний виконавець Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Войтович С.А. звернувся з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа. Подання обґрунтовує тим, що на виконанні у Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебуває виконавче провадження №70175157 по примусовому виконанню виконавчого листа №165/3847/21 згідно якого ОСОБА_1 зобов`язано за власний рахунок привести у попередні стан димохід та витяжні канали в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 .

26.10.2022 року відкрито виконавче провадження та боржника ОСОБА_1 , зобов`язано протягом 10 робочих днів виконати дане рішення суду.Проте, боржник самостійно рішення суду не виконав.

26.10.2022 року винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 13400 гривень.

14.11.2022 року боржником подано заяву про зупинення виконавчого провадження.

08.12.2022 року державним виконавцем зупинено дане виконавче провадження, оскільки на адресу відділу ДВС надійшла ухвала Верховного суду від 16.11.2022 року №165/3847/21 про зупинення виконання рішення Іваничівського районного суду від 06.07.2022 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

06.02.2023 року на адресу відділу ДВС надійшла постанова Верховного суду від 23.01.2023 року у справі №165/3847/21 про залишення касаційної скарги без задоволення та поновлення виконання рішення Іваничівського районного суду від 06.07.2022 року. У зв`язку із чим виконавче провадження було поновлено та повідомлено боржника ОСОБА_1 про необхідність добровільного виконання рішення суду у 10 денний строк.

21.02.2023 року державним виконавцем перевірено виконання рішення суду боржником ОСОБА_1 , однак дане рішення ним не виконано, про що складено акт у його присутності.

21.02.2023 та 17.04.2023 року державним виконавцем винесено постанови про накладення штрафів за невиконання рішення суду. Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 рішення суду не виконано через неможливість його виконання без порушень будівельних норм.

З 12.07.2023 року на виклики державного виконавця не з`являється. З метою повного виконання рішення суду, державний виконавець у поданні просить тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання ним своїх зобов`язань.

В судове засідання державний виконавець не з`явився, однак подав заяву в якій просить проводити розгляд у його відсутності, подання підтримує.

Відповідно до ч.4 ст. 441 ЦПК України, розгляд подання проведено без виклику боржника та інших заінтересованих осіб.

Дослідивши матеріали подання, суд приходить до висновку, що слід відмовити у задоволенні подання з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у у Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебуває виконавче провадження №70175157 по примусовому виконанню виконавчого листа №165/3847/21 згідно якого ОСОБА_1 зобов`язано за власний рахунок привести у попередні стан димохід та витяжні канали в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 .

З дослідженої судом постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №70175157 вбачається, що боржнику ОСОБА_1 запропоновано добровільно у 10 робочих днів виконати рішення суду.

26.10.2022 року винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_2 виконавчого збору в розмірі 13400 гривень.

14.11.2022 року боржником подано заяву про зупинення виконавчого провадження.

08.12.2022 року державним виконавцем зупинено дане виконавче провадження, оскільки на адресу відділу ДВС надійшла ухвала Верховного суду від 16.11.2022 року №165/3847/21 про зупинення виконання рішення Іваничівського районного суду від 06.07.2022 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

06.02.2023 року на адресу відділу ДВС надійшла постанова Верховного суду від 23.01.2023 року у справі №165/3847/21 про залишення касаційної скарги без задоволення та поновлення виконання рішення Іваничівського районного суду від 06.07.2022 року. У зв`язку із чим виконавче провадження було поновлено та повідомлено боржника ОСОБА_1 про необхідність добровільного виконання рішення суду у 10 денний строк.

21.02.2023 року державним виконавцем перевірено виконання рішення суду боржником ОСОБА_1 , однак дане рішення ним не виконано, про що складено акт у його присутності.

21.02.2023 та 17.04.2023 року державним виконавцем винесено постанови про накладення штрафів за невиконання рішення суду.

Згодом божник ОСОБА_1 самостійно сплатив накладені штрафи та виконавчий збір, однак після 12.07.2023 року на виклики державного виконавця не з`являється, рішення суду не виконав.

Відповідно до положень статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

«Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. Це є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

З аналізу зазначених норм матеріального та процесуального права вбачається, що подання про обмеження у праві виїзду за межі України вноситься виконавцем у разі ухилення боржника від виконання виконавчого документа, розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, а тому саме на останнього покладається тягар доказування. Державний виконавець повинен довести факт свідомого ухилення боржника від виконання виконавчого документа.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази згідно з вимог ст.ст. 77 - 80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем не подано доказів про ухилення боржника від виконання зобов`язань за виконавчими провадженнями, зокрема, відсутні докази того, що боржник має реальну можливість виконати своє зобов`язання. У поданні про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України державний виконавець покликався лише на факт наявності у боржника невиконаного зобов`язання, що саме по собі не доводить факту умисного ухилення від виконання покладених на нього зобов`язань.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі Конвенції), частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому згідно ч. 3 указаної статті це на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі "Гочев проти Болгарії» Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. З ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Таким чином, застосування обмеження у праві виїзду громадянина за межі України, може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватись лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання рішення.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що державним виконавцем в поданні не наведено беззаперечних фактів, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов`язань покладених на нього рішенням суду, що полягає в умисній його бездіяльності чи свідомому невиконанні ним відповідних зобов`язань.

Оскільки ухилення боржника від виконання зобов`язань покладених на нього рішенням суду є обов`язковою ознакою для вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України та у зв`язку із відсутністю таких даних в матеріалах справи, тому суд прийшов до висновку, що підстав для обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон немає.

Керуючись ст.ст. 260, 441 ЦПК України, суд,

постановив:

У задоволенні подання Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання її тексту, шляхом подання апеляційної безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення їм відповідної ухвали суду.

Суддя/підпис/

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя А.А Каліщук