Справа №705/2254/22
2-др/705/1/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року м.Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі головуючого судді Піньковського Романа Володимировича, розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача АТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду із заявою про винесення додаткового рішення у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» про стягнення з ОСОБА_1 боргу за кредитним договором, в обґрунтування зазначивши наступне.

26.12.2022 Уманський міськрайонний суд Черкаської області задовольним позов АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 повністю, проте в самому судовому рішенні суду не вирішено питання щодо однієї із позовних вимог, а саме: розстрочення виконання рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області про стягнення заборгованості у розмірі 34 079,72 грн. та витрат на сплату судового збору в сумі 2481,00 грн. згідно заяви боржника від 18.09.2021 про розстрочку, починаючи з дати винесення рішення.

У зв`язку з цим і просять винести додаткове рішення, та вирішити питання щодо позовної вимоги про розстрочку виконання рішення.

Сторони в судове засідання не викликалися, відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд, дослідивши матеріали справи, обґрунтування заяви представника позивача про винесення додаткового рішення, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1, 3, 4, 5 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення не ухвалено рішення; 2) суд вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках встановлених ст. 430 цього Кодексу.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Судом встановлено, що Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовом про стягнення боргу за кредитним договором з ОСОБА_1 та просили суд стягнути з останньої заборгованість за договором про споживчий кредит, укладеним 13.11.2019, у розмірі 34 079,72 грн., сплачений судовий збір, а також просили розстрочити виконання рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області згідно заяви боржника про розстрочку від 18.09.2021, починаючи з дати винесення рішення.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26.12.2022 позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу задоволені повністю та стягнуто з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована по АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором про споживчий кредит № 27-349/19 від 13 листопада 2019 року у розмірі 34079 (тридцять чотири тисячі сімдесят дев`ять) гривень 72 копійки та сплачений судовий збір в розмірі 2481,00 грн.

Вказане рішення набрало законної сили 26.01.2023 та при цьому позивачем питання щодо оскарження судового рішення не ставилося, але після вступу рішення в законну силу подано заяву про ухвалення додаткового рішення, оскільки на думку представника позивача судом при прийнятті рішення не вирішено вимоги про розстрочку виконання рішення суду.

Згідно матеріалів цивільної справи № 705/2254/22 (провадження № 2/705/1698/22) розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України, без виклику сторін.

В підтвердження позовних вимог стороною позивача було додано письмові докази, в тому числі копію заяви ОСОБА_1 від 17.09.2021, написану на ім`я начальника філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк», у якій вона зазначила про те, що є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , яким саме і було укладено кредитний договір, та просила саме начальника філії ОСОБА_3 здійснити розстрочку погашення боргу у розмірі 35879,72 грн., та надати їй можливості сплачувати щомісячно в сумі 300,00 грн., оскільки розмір її пенсії становить 2821,57 грн.

Будь яких інших доказів, які б підтверджували вимогу про розстрочення саме судом виплати заборгованості матеріали вищевказаної цивільної справи не містять.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно ч. 3 ст. 435 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч. 4 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої чи членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до ч. 5 ст. 435 ЦПК України, розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Таким чином, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови від 26.12.2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 року № 8 встановлено, що судам при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суду слід враховувати те, що розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконається частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом. Це стосується виконанням рішення суду щодо предметів, які діляться (грошей, майна тощо). Суди, задовольняючи заяви про розстрочку та відстрочку виконання рішень, не враховують що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду.

У постанові Верховного Суду від 27.02.2019 року у справі № 796/43/2018 зазначено, що підставою для застосування ст. 435 ЦПК України і ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Такі обставини повинні виникнути після ухвалення судового рішення та мають бути об`єктивними та такими, що не залежать від волі сторін.

Підстави, які зумовлюють необхідність розстрочки виконання рішення, мають оціночний характер, так як законодавцем не надано його вичерпного переліку.

Крім того, суд звертає увагу, що у своєму позові представник позивача лише посилається на вимоги ст. 435 ЦПК України, але взагалі не роз`яснює про те, що позовна вимога про розстрочення стягнення боргу ним буде ставитися та нічим не обґрунтовується, а також відсутнє посилання на заяву відповідача від 17.09.2021.

Разом з тим, аналізуючи заяву відповідача про розстрочку, суд бере до уваги, що заява написана на ім`я керівника філії банку, у якому укладався кредит, до подання останнім позовної заяви, а також, беручи до уваги розмір боргу та суму, яку відповідач має сплачувати по розстрочці, такий борг мав би виконуватися протягом більше ніж 113 місяців, що не відповідає приписам ч. 5 ст. 435 ЦПК України.

Тобто із позовної заяви незрозуміло чи дійсно вимога про розстрочку стягуваного боргу представником позивача заявлялася та у разі, якщо б така вимога перед судом була поставлена, вона не обґрунтована належним чином стороною позивача, а також що необхідно було б взяти суду за основу при визначенні строку на який слід розстрочити виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд вважає, що заявником не надано доказів випадку винятковості, який відповідно до вимог ст. 435 ЦПК України є обов`язковою умовою для розстрочення виконання рішення суду. Таким чином, заявником не обґрунтовано винятковості випадку, у зв`язку з яким слід би було розстрочити виконання вищезазначеного рішення суду, не зазначено достатніх обставин та не надано доказів, які б свідчили про істотне ускладнення виконання рішення, а відтак, і про необхідність розстрочення такого.

Суд наголошує, що перелік підстав, за яких може бути постановлене додаткове рішення, є вичерпним.

Таким чином, Цивільно-процесуальним кодексом України передбачено процесуальний інститут додаткового судового рішення, яким вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткове судове рішення може прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове судове рішення є засобом усунення недоліків основного рішення, яким вирішено спір по суті позовних вимог за результатами судового розгляду справи, а не прийняття додаткових судових рішень.

Враховуючи те, що рішенням суду вирішено позовні вимоги, які обґрунтовані та вирішено питання судових витрат, визначено спосіб виконання судового рішення, у суду відсутні правові підстави для прийняття додаткового рішення у справі, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 260, 361, 270, 353 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволені заяви Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її складення.

Суддя Р. В. Піньковський