Справа № 215/3097/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

в складі: головуючого, судді - Квятковського Я.А.

за участю секретаря - Сердюк А.В.

розглянувши в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в м. Кривому Розі в спрощеному позовному провадженні справу за позовом Комунального підприємства «Міський тролейбус» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат з оплати навчання працівника

ВСТАНОВИВ:

30.05.2023 КП «Міський тролейбус» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування витрат з оплати навчання у розмірі 16 954 грн., понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2 684 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що ОСОБА_1 , відповідно до Наказу (розпорядження) №122-к від 28.02.2020р. з 02.03.2020р. був прийнятий на роботу в КП «Міський тролейбус» за професією слюсар-електрик з ремонту електроустаткування. 27.07.2020р. між КП «Міський тролейбус» та ТОВ «ЦТОР» був укладений договір №178П про надання послуг, відповідно до якого товариство надавало послуги з професійно-технічного навчання працівників підприємства з професії водій тролейбуса. Вартість навчання одного слухача складала 37 318 грн. Між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладений договір №40 від 21.09.2020р., за умовами якого позивач прийняв зобов`язання організувати, забезпечити та оплатити навчання відповідача, а відповідач прийняв на себе зобов`язання перебувати з позивачем в трудових відносинах не менше 3 (трьох) років з моменту завершення навчання. Відповідно до умов договору, у випадку розірвання працівником з власної ініціативи трудових відносин з роботодавцем до закінчення навчання, або протягом 3 (трьох) років після завершення навчання, працівник зобов`язується відшкодувати роботодавцю повний розмір здійснених роботодавцем фактичних витрат на навчання. Після завершення навчання відповідач був переведений на роботу водію тролейбуса з 04.03.2021, на якій він пропрацював до 03.09.2021. Наказом (розпорядження) №212-к від 03.09.2021р. відповідач був звільнений з роботи на підприємстві за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. При звільненні, відповідач звернувся до підприємства із заявою згідно з якою виявив бажання відшкодувати частину витрат на навчання в сумі 15 318 грн, шляхом утримання цієї суми із розрахункових сум, які йому належали до виплати при звільненні, а залишок суми витрат на навчання він зобов`язався вносити на рахунок підприємства щомісячно, по 1 000 грн. до повного погашення боргу. Однак, до теперішнього часу, в порушення домовленості, відповідач не сплатив позивачу залишок витрат за його навчання в сумі 16 954 грн.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи по суті на 03.08.2023, за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

03.08.2023 справу знято з розгляду на 11.10.2023.

11.10.2023 ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області призначенозаочний розгляд даної цивільної справи.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав письмову заяву, зі змісту якої вбачається, що останній позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі, а також розглянути справу за його відсутності, проти проведення заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив та відзиву не подав.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Суд, сукупністю належних, допустимих і достовірних письмових доказів, встановив, що відповідно до наказу (розпорядження) №122-к від 28.02.2020, ОСОБА_1 з 02.03.2020 відповідач був прийнятий на роботу в КП «Міський тролейбус» , а.с. 6.

27.07.2020 між КП «Міський тролейбус» та ТОВ «ЦТОР» був укладений договір №178П про надання послуг, відповідно до якого товариство надавало послуги з професійно-технічного навчання працівників підприємства за професією «Водій тролейбуса». Згідно з додатком № 2 до договору №178П від 27.07.2020 (остаточний кошторис), вартість навчання працівника склала 37 272 грн., а.с. 7-9.

21.09.2020 відповідач звернувся до позивача із заявою про бажання здобути професію «водій тролейбуса» та просив направити його на професійно-технічне навчання до ТОВ «ЦТОР». 21.09.2020 між позивачем та відповідачем був укладений договір №40, за умовами якого позивач прийняв зобов`язання організувати, забезпечити та оплатити навчання відповідача, а відповідач прийняв на себе зобов`язання перебувати з позивачем в трудових відносинах не менше 3 (трьох) років з моменту завершення навчання. При цьому, згідно пункту 2.6.1 , у випадку розірвання працівником з власної ініціативи трудових відносин з роботодавцем до закінчення навчання, або протягом 3 (трьох) років після завершення навчання, працівник зобов`язується відшкодувати роботодавцю повний розмір здійснених роботодавцем фактичних витрат на навчання, а.с. 10.

Згідно з платіжними дорученнями/платежами оплата за навчання, зокрема й відповідача, була здійснена позивачем на користь ТОВ «ЦТОР», а.с. 11-16.

На підставі наказу №65-К від 03.03.2021, відповідача було переведено на роботу водія тролейбуса , а.с. 17.

Згідно до наказу №212-К від 03.09.2021 ОСОБА_1 був звільнений з посади за власним бажанням, а.с. 18.

03.09.2021р. відповідач ОСОБА_1 звернувся до підприємства із заявою, просив відшкодувати частину витрат на навчання в сумі 15 318 грн. шляхом утримання цієї суми із розрахункових сум, які йому належали до виплати при звільненні, а залишок суми витрат на навчання в розмірі 22 000 грн. він зобов`язався вносити на рахунок підприємства щомісячно по 1 000 грн. до повного погашення боргу, а.с. 18 зв.б.

Відповідно до розрахунку позивача, залишок невідшкодованих відповідачем витрат на оплату навчання становить 16 954 грн. (37 272 грн. вартість навчання 15 318 грн. утримано із розрахункових сум 5 000 грн. переведено відповідачем на рахунок підприємства =16 954 грн.).

Оцінка суду.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стаття 43 Конституції України проголошує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Поряд з цим, у п. 4, 5 ст. 34 Закону України «Про зайнятість населення» зазначено, що роботодавець має право укладати з працівниками або іншими особами, які не перебувають з ним у трудових відносинах, за їх згодою договори про направлення їх до закладів освіти для професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації.

Зазначеним договором на працівника або іншу особу, яка направляється на навчання, може бути покладено обов`язок відпрацювати на посаді відповідно до отриманої кваліфікації в такого роботодавця після закінчення навчання протягом погодженого сторонами строку, який повинен бути порівнянний з обов`язками, що взяв на себе роботодавець щодо оплати та строку навчання, але не більше ніж три роки.

У разі відмови працівника або іншої особи відпрацювати в роботодавця протягом погодженого з ним строку, звільнення з роботи до закінчення такого строку працівник або інша особа зобов`язані відшкодувати роботодавцю витрати, пов`язані з оплатою навчання, або їх частину пропорційно відпрацьованому строку на умовах, що визначаються договором. Працівник або інша особа не зобов`язані відшкодовувати роботодавцю витрати, пов`язані з навчанням, якщо вони не стали до роботи або були звільнені з роботи з таких підстав: 1) установлення інвалідності; 2) звільнення за ініціативою роботодавця, що не пов`язане з учиненням працівником протиправних дій; 3) призов на військову службу чи направлення на альтернативну (невійськову) службу; 4) за власною ініціативою у зв`язку з порушенням роботодавцем трудового законодавства, колективних угод, колективного або трудового договору; 5) догляд за дитиною з інвалідністю та (або) особою з інвалідністю I групи (незалежно від причини інвалідності).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 607/3693/17 (провадження № 14-151цс20) зазначено, що «вирішуючи спори про стягнення коштів за навчання судам слід керуватися таким. Якщо між сторонами укладеної угоди про підготовку фахівця з вищою освітою передбачений обов`язок цього фахівця після закінчення відповідного навчання відпрацювати три роки, наприклад, в закладі охорони здоров`я, куди цей фахівець (випускник) буде направлений за розподілом, а також його обов`язок компенсувати (відшкодувати) замовнику його навчання вартість витрат цього замовника на це навчання у разі неприбуття цього випускника за направленням або його відмови без поважних причин приступити до роботи за призначенням (наприклад, відпрацювати три роки в закладі охорони здоров`я, куди випускник направлений за розподілом), то зазначене зобов`язання з відшкодування витрат на навчання є цивільно-правовим договірним зобов`язанням.

Велика Палата Верховного Суду вважає розумним та справедливим відповідне договірне зобов`язання щодо відпрацювання фахівцем після закінчення відповідного навчання трьох років за направленням замовника такого навчання, який оплатив навчання фахівця.

На переконання Великої Палати Верховного Суду покладення на фахівців, які отримали вищу освіту безкоштовно за державним замовленням, обов`язку щодо оплатного відпрацювання (на умовах не гірших, ніж ті, які надаються іншим працівниками державного сектора економіки) за направленням держави протягом визначеного періоду часу (трьох років) не суперечить самій суті конституційного права на безкоштовну вищу освіту і в сучасних умовах економічного розвитку країни відповідає інтересам суспільства, щодо отримання від держави якісних послуг у відповідних секторах» (пункти 66-68).

Зазначене узгоджується із правовими висновками, які містяться у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 23 січня 2018 року у справі № 607/9099/15-ц (провадження № 61-694св17), від 19 вересня 2018 року у справі № 607/3690/17 (провадження № 61-1116св17), від 31 жовтня 2018 року у справі № 607/3681/17-ц (провадження № 61-26840св18), від 15 травня 2019 року у справі № 598/760/17 (провадження № 61-14476св18), від 30 січня 2019 року у справі № 607/3682/17 (провадження № 61-32084св18), від 26 червня 2019 року у справі № 607/7122/17-ц (провадження № 61-27937св18).

У даному випадку відповідач свої зобовязання за договором щодо відпрацювання 3 річного періоду після навчання не виконав, тобто порушив зобовязання.

Отже, суд приходить до висновку про порушення майнових прав позивача та необхідність їх захисту в судовому порядку.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором (витрати з оплати навчання працівника) в розмірі 16 954 грн.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача, тому слід стягнути з відповідача 2 684 грн. судового збору, який сплачений позивачем при подачі позову, а.с. 3.

На підставі ст.ст. 203, 207, 215, 509, 526, 527, 530, 610, 611, 626, 638 ЦК України та керуючись ст.ст. 12, 19, 43, 49, 81, 133, 141, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Комунального підприємства «Міський тролейбус» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Міський тролейбус» заборгованість в сумі 16 954 (шістнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят чотири) гривні.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Міський тролейбус»2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні судового збору.

Копію рішення направити відповідачу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку та подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складання рішення до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: Комунальне підприємство «Міський тролейбус» - , місцезнаходження за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Дніпропетровське шосе, 22.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

СУДДЯ: