ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

суддів Одринської Т.В., Пікуля В.П.,

при секретарі Філоненко О.В.

за участю відповідача ОСОБА_1 , її представника адвоката Водолажченка В.М.

розглянувши в судовому засіданні в м. Полтаві в залі суду в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 лютого 2023 року ухваленого у складі головуючого судді Тімошенко Н.В., повний текст судового рішення виготовлено дати не вказано, у справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання,

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У листопаді 2022 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду в розмірі 28 397 грн. та судового збору у розмірі 2481 грн.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 та є споживачем послуг з централізованого опалення та гарячої води, однак свої зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати даних послуг не виконує належним чином, у зв`язку з чим, за період з 01.04.2015 року по 31.01.2022 року утворилася заборгованість.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16 лютого 2023 року позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за опалення та гарячу воду в період з 01.04.2015 по 31.01.2022 року у розмірі 28397 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судовий збір в розмірі 2481 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив із доведеності та обгрунтованості заявлених позовних вимог. Стосовно строків позовної давності суд зазначив, що строк позовної давності (три роки) по вимогам про стягнення заборгованості був перерваний вчиненням відповідачем дій, що свідчить про визнання свого боргу, тому строк позовної давності не сплив.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити КП «Харківські теплові мережі» в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, застосувати строки позовної давності.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_1 , її представника адвоката Водолажченка В.М., дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачем послуг з централізованого опалення та гарячої води, які надає КП «ХТМ».

За вказаною адресою КП «ХТМ» відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1

КП «ХТМ», як виконавець комунальних послуг, надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання

Отже, між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630, які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - Правила).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив із доведеності та обгрунтованості заявлених позовних вимог.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанцї не вірним з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за спожиті послуги в сумі 28 397 грн., що утворилась за період з 01.04.2015 по 31.01.2022р.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

На підтвердження своїх позовних вимог позивачем до позовної заяви було долучено розрахунок заборгованості.

Вимогами статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із статтею 256ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Статтею 264ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Тобто, за змістом указаних норм перебіг позовної давності переривається вчиненням зобов`язаною особою в період перебігу позовної давності дії, що свідчить про визнання нею боргу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Суд першої інстанції повинен був дослідити призначення платежів, квитанції на сплату житлово-комунальних послуг та історію таких оплат і в разі вчинення боржником оплати чергового платежу встановити, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, що не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду 17 листопада 2022 року з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за період з 01.04.2015 року по 31.01.2020 року.

Оскільки сплата комунальних послуг відбувається шляхом оплати щомісячних платежів, то право позивача вважається порушеним з моменту недотримання відповідачем сплати кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

З урахуванням того, що загальна позовна давність встановлена у три роки, а позивач звернувся до суду з позовом у цій справі 17.11.2022 року, то вимоги за період з 01 квітня 2015 року по 31 жовтня 2019 року не підлягають задоволенню у зв`язку зі спливом строку позовної давності щодо них.

Висновок суду першої інстанції щодо переривання строку позовної давності у зв`язку зі сплатою відповідачем послуг у вересні 2021 року судова колегія вважає помилковим, адже суду не надано доказів, з яких можливо було б встановити, що сплачуючи певну суму відповідач визнавав всю суму боргу, а не лише його частину.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в розрахунку позивача немає призначення платежів відповідача, не досліджував квитанцій на сплату житлово-комунальних послуг та історію таких оплат.

При цьому, як вбачається з розрахунку заборгованості, позивач зараховував сплачені відповідачем суми коштів у рахунок погашення заборгованості за той місяць, коли їх сплачено, а не за минулі періоди на погашення заборгованості, що утворилась з квітня 2015 року.

За таких умов, враховуючи, що сплата комунальних послуг відбувається шляхом оплати щомісячних платежів, у суду першої інстанції не було підстав вважати, що частковою оплатою послуг КП «Харківські теплові мережі» відповідач визнавала всю суму боргу, що утворився з жовтня 2015 року, та що такі дії відповідача призвели до переривання строку позовної давності.

Щодо вимог позивача у межах позовної давності, тобто за період з листопада 2019 року по січень 2022 року, судова колегія виходить з наступного.

З розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що за вказаний період ОСОБА_1 нараховано до сплати: 32 374.31 грн.

Враховуючи викладене за вказаний період ОСОБА_1 необхідно було сплатити за послуги КП «Харківські теплові мережі» - 32 374,31 грн.

Також з розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що за період листопад 2019 січень 2022 ОСОБА_1 сплатила: Листопад 2019 - 0 грн; грудень 2019 383,10 грн.; січень 2020 2122,60 грн; лютий 2020 1985,30 грн.; березень 2020 300 грн.; квітень 2020 488,19 грн.; травень 2020 258,96 грн.; червень 2020 0 грн.; липень 2020 258,12 грн.; серпень 2020 0 грн.; жовтень 2020 0 грн.; листопад 2020 0 грн.; грудень 2020 0 грн.; січень 2021 2367,15 грн.; лютий 2021 1436,96 грн.; березень 2021 2372,55 грн.; квітень 2021 753,23 грн.; травень 2021 258,96 грн.; червень 2021 258,96 грн.; липень 2021 0 грн.; серпень 2021 105,14 грн.; вересень 2021 99,86 грн.; жовтень 2021 0 грн.; листопад 2021 0 грн.; грудень 2021 0 грн.; січень 2022 0 грн.

Враховуючи викладене за вказаний період ОСОБА_2 сплатила за послуги КП «Харківські теплові мережі» 13 449,08 грн.

Тобто, залишок заборгованості за період з листопада 2019 року по січень 2022 року складає 32 374,31-13 449,08=18 925,23 грн.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що в поданому позові КП «Харківські теплові мережі» просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги за період з 01.04.2015 року по 31.01.2022 року (а.с. 2). В свою чергу КП «Харківські теплові мережі» було обізнано про існування свого порушеного права на отримання сплати за надані послуги, з квітня 2015 року.

Однак з позовом КП «Харківські теплові мережі» звернулося лише у листопаді 2022 року, тобто з пропуском строку позовної давності відносно окремих платежів. Тому в задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за період з 01 квітня 2015 року по 31 жовтня 2019 року належить відмовити. Стягненню підлягає лише сума заборгованості за період з листопада 2019 року по січень 2022 року. Згідно з наданою КП «Харківські теплові мережі» відомістю нарахувань та оплат, заборгованість споживача за надані позивачем послуги за вказаний період складає 18 925,23 грн.

Виходячи з вищевикладеного судова колегія приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо судових витрат

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі» підлягають частковому задоволенню, а саме: на 58,45 %, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1450 грн. (58,45% від 2481 грн).

Проте апеляційна скарга відповідача також підлягає частковому задоволенню, а саме: на 41,55 % тому з КП «Харківські теплові мережі» підлягає стягненню на користь Держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1546 грн. (41,55% від 3721,50 грн).

Керуючись ст. 367, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 лютого 2023 року скасувати, та ухвалити нове рішення.

Позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі», юридична адреса: 61037, м. Харків, вул.. Мефодіївська, 11, код ЄДРПОУ 31557119 заборгованість за послуги з теплопостачання за період з листопада 2019 року по січень 2022 року у розмірі 18 925,23 грн.

В задоволенні позову Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за період з 01 квітня 2015 року по 31 жовтня 2019 року - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судовий збір у розмірі 1450 грн.

Стягнути з комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на користь Держави судовий збір у розмірі 1546 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і підлягає оскарженню в касаційному порядку у випадках, встановлених частиною третьою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 10 жовтня 2023 року.

Головуючий суддя О.О. Панченко

Судді Т.В. Одринська

В.П. Пікуль