Справа № 362/4095/23
Провадження № 2/362/1843/23
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

18 жовтня 2023 року

суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Марчук О.Л., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

Судом відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 17).

Вирішуючи питання про необхідність постановлення судового рішення у даній справі, суд звернув увагу на наступне.

Шлюб між сторонами укладено за межами України за законом іншого державного утворення, що вбачається із доданого до позову копії документа із назвою «свідоцтво про укладення шлюбу».

У зв`язку із цим, суд керується такими вимогами законодавства.

Пунктом 7 глави 1 розділу ІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України

від 24.12.2010 року № 3307/5) визначено, що документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При цьому, суд обов`язково враховує, що Законом України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», зупинено у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст. 417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 26, ст. 162).

Також, відповідно до зазначеного закону Україна вийшла з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст. 417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 26, ст. 162).

Як наслідок, у зв`язку із зупиненням у відносинах з Російською Федерацією дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст. 417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 26, ст. 162), а також виходом із них України, необхідна легалізація документів виданих компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України.

Тобто, для визнання дійсним в Україні свідоцтва про укладення шлюбу за законами Російської Федерації, необхідна легалізація такого свідоцтва.

Норми статті 175 ЦПК України чітко та імперативно визначають вимоги щодо форми і змісту позовної заяви.

Також, при подачі позову слід неухильно дотримуватись вимог статті 177 ЦПК України.

Зокрема, викладаючи за змістом позову обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, позивачка вказує на укладення шлюбу із відповідачем.

Проте, в порушення вимог частини п`ятої статті 177 ЦПК України, позивачем не додано до позовної заяви легалізацію свідоцтва про укладення шлюбу, що підтверджує обставину укладення шлюбу за законом іншої країни.

Тобто, на виконання вимог частини п`ятої статті 177 ЦПК України, позивачу необхідно додати до позовної заяви легалізацію свідоцтва про укладення шлюбу між сторонами.

Отже, позивачу необхідно усунути зазначені недоліки позовної заяви у спосіб: шляхом подання до суду свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 10 серпня 2013 року легалізованого у встановленому законом порядку.

Згідно із частиною одинадцятою статті 187 ЦПК України, суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Таким чином, оскільки, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 177 ЦПК України, приходжу до висновку, що її слід залишити без руху, про що повідомити позивача та надати йому строк для усунення недоліків.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 177, 187, 258 261 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Повідомити про вказане позивача та надати йому строк для усунення недоліків п`ять днів з дня вручення позивачу копії даної ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя