ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6408/23 Справа № 203/3750/22 Суддя у 1-й інстанції - Ханієва Ф.М. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року місто Дніпро Дніпропетровської області

Єдиний унікальний номер 203/3750/22

Номер провадження 22-ц/803/6408/23

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Барильської А.П., Максюти Ж.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 27 березня 2023 року головуючого судді Ханієвої Ф.М. по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2022 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі АТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивований тим, що 19 листопада 2018 року відповідач звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 19 листопада 2018 року. На підставі укладеного договору відповідач отримала кредит у розмірі 45000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 . При цьому банк виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами, на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Проте, відповідач не надала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору (не сплатила щомісячні мінімальні платежі).

Станом на 28 жовтня 2021 року у відповідача відбулось прострочення зобов`язання зі сплати щомісячного мінімального платежу за договором, що сягнуло понад 90 днів, тобто, відбулось істотне порушення клієнтом зобов`язань та вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк направив 28 жовтня 2021 року на адресу відповідача повідомлення «пуш» про істотне порушення умов договору та про необхідність погашення суми заборгованості. Проте, відповідач на контакт не виходив та не вчинив жодної дії, направленої на погашення заборгованості, у зв`язку з чим 26 листопада 2021 року кредит став у формі «на вимогу», а саме: загальний залишок заборгованості 37 212,51 грн, в тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 37061,43 грн; заборгованість за порушення грошового зобов`язання 151,08 грн.

Відповідно до виписки про рух коштів по картці, всього за весь час користування карткою боржником було проведено поповнення карткового рахунку на суму 52 897,13 грн. За весь час користування карткою боржником було проведено витрати по картці на суму 90109,64 грн. Отже, сума коштів, яка досі не була повернута банку становить 37212,51 грн (90109,64 грн 52897,13 грн = 37212,51 грн).

Просили стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 19 листопада 2018 року у розмірі 37212,51 грн станом на 28 грудня 2021 року, в тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 37 061,43 грн; заборгованість за порушення грошового зобов`язання 151,08 грн; судові витрати у розмірі 2481 грн.

Рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 27 березня 2023 року позов АТ «Універсал Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) станом на 28 грудня 2021 року у розмірі 37061,43 грн, відповідно до договору про надання банківських послуг «Monobank» від 19 листопада 2018 року (анкета-заява від 19 листопада 2018 року). У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на необґрунтованість рішення, що базується на припущеннях, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що ухвалюючи рішення, судом не прийнято до уваги, що правовідносини між сторонами даного спору з приводу кредитування регулюються лише однією Анкетою-заявою, яка складена всупереч чинному законодавству України та не містить в собі істотних умов договору, у тому числі і обов`язку повернення отриманих коштів, які в загальній сумі 45000 грн відповідачем не отримувалися, як і не містить в собі номера картки на яку перераховувався кредитний ліміт.

Судом не прийнято до уваги, що до позову не надано жодного документа, який би підтверджував отримання ОСОБА_1 кредитної картки та ще й за невстановленим номером НОМЕР_1 , жодного документу на підтвердження отримання ОСОБА_1 певної суми кредитних коштів кредитного ліміту від банку, або ж перерахування банком певної суми коштів на конкретну кредитну картку, яка належить саме відповідачу, що не дає змоги стверджувати про надання будь-яких кредитних коштів та виникнення між сторонами кредитних правовідносин, що є вагомою підставою для скасування рішення та відмови у задоволенні позову.

Зазначено, що розрахунок заборгованості є неналежним доказом та не відповідає нормам процесуального законодавства. Також, зазначено, що з колонки «Процентна ставка (поточна) розрахунку заборгованості по кредитному договору можна встановити, що проценти за користування кредитом становили 37,2%, але встановлення банком їх у такому розмірі встановити з матеріалів справи неможливо. При цьому, в довідці про рух коштів, процентна ставка за користування кредитом у відсотковому виразі взагалі не зазначена, як і не зазначена вона в Анкеті-заяві, що не дає можливості стверджувати про належність довідки, як доказу та законності проведення в ній відсоткових відрахувань. З оскаржуваного судового рішення, з позовної заяви та з матеріалів справи неможливо встановити, чому саме суд вважає, що картка № НОМЕР_1 належить та видавалась банком саме ОСОБА_1 , оскільки жодного доказу на підтвердження цього, що відповідав би ст.ст. 76-80 ЦПК України, до справи не надано.

До того ж, з матеріалів справи повний номер кредитної картки неможливо встановити, тому і не можливо її ідентифікувати, як картку ОСОБА_1 , зауважено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, зазначаючи про підвищення 08 січня 2021 року кредитного ліміту до 45000 грн, не бере до уваги відомості про рух коштів по картці від 26 березня 2021 року, відповідно якої в період з 17:43:09 по 17:47:20 годин 08 січня 2021 року, жодних кредитних лімітів в сумі 45000 грн о 17:44:35 08 січня 2021 року банком взагалі не встановлювалося та ОСОБА_1 не перераховувалося, тому і рух коштів по картковому рахунку по картці № НОМЕР_1 , належність якого неможливо встановити певній особі, складеному банком 23 січня 2023 року, є неналежним та недопустимим доказом штучно створеним АТ «Універсал Банк». Тобто, розрахунок заборгованості, на який посилається суд першої інстанції, як на належний та допустимий доказ для задоволення позовних вимог, як і довідка банку про встановлення 05 червня 2021 року кредитного ліміту в сумі 35000 грн, на думку скаржника, не могли братися до уваги судом при ухваленні рішення, що узгоджувалося із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих не спростованих презумпцій факту». Зазначена сума 35000 грн навіть не фігурує у відомостях про рух коштів по картці датованих, як 23 січня 2021 року так і 26 березня 2021 року. Крім того, відповідно до довідки про рух коштів по картці від 23 січня 2023 року на ім`я ОСОБА_1 за кожен місяць користування кредитом, згідно колонки деталі операції, проводилися списання відсотків, на що не звернуто уваги судом в оскаржуваному рішення. При цьому, за період з 19 листопада 2018 року по 28 грудня 2021 року, нібито виникла заборгованість станом на 28 грудня 2021 року в сумі 37212,51 грн, тоді як згідно розрахунку заборгованості така заборгованість виникла за період з 29 жовтня 2020 року по 28 грудня 2021 року. А відповідно довідки про рух коштів по картці від 26 березня 2023 року за період з 07 січня 2021 року по 26 березня 2021 року, заборгованість станом на 26 березня 2021 року становила 31 785, 67 грн, яка не узгоджується з ціною позову та всіма наданими доказами до справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене, справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику, як малозначна.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення не відповідає .

Судом першої інстанції встановлено, що 19 листопада 2018 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг «Monobank» з АТ «Універсал Банк».Відповідно до вказаної анкети-заяви, відповідач просила банк відкрити поточний рахунок № НОМЕР_2 у гривні на її ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку, відповідно до умов договору та наведених умов. Проставлянням власноручного підпису під заявою-анкетою відповідач підтвердила, що надані нею документи є чинними (дійсними) та наведені копії відповідають оригіналу. Погодилась з тим, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладення якого вона підтвердила та зобов`язалась виконувати його умови. З-поміж іншого, відповідач засвідчила генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, підтвердила те, що анкета-заява є також заявою на відкриття рахунку і карткою із зразком підпису, надала право та доручила ПАТ «Універсал Банк» здійснювати договірне списання коштів з усіх її рахунків, відкритих у ПАТ «Універсал Банк», без додаткових її розпоряджень, для погашення будь-яких інших її грошових зобов`язань перед ПАТ «Універсал Банк», що випливають з умов договору та/або іншого договору, що укладений або буде укладений у майбутньому між нею та банком.

Відповідно до виписки по рахунку про рух коштів по картці від 23 січня 2023 року: інформація по картці: НОМЕР_3 , рахунок: НОМЕР_4 , період: 19 листопада 2018 року 28 грудня 2021 року; кредитний ліміт станом на 28 грудня 2021 року: 35000 грн, заборгованість станом на 28 грудня 2021 року: 37212,51 грн, у період з 19 листопада 2018 року по 28 січня 2021 року відповідач користувалась кредитними коштами: оплата покупок, послуг, мобільного зв`язку, здійснювала поповнення карткового рахунку; у період з 01 березня 2021 року по 01 грудня 2021 року відбувалось списання відсотків, операції mnonbank, списання за порушення грошового зобов`язання.

З довідки про наявність рахунку від 23 січня 2023 року, вбачається,що відповідач користувалась карткою НОМЕР_1 , НОМЕР_4 , тип рахунку: чорна картка, статус картки: активна до 07/29.

За відомостями з довідки про розмір встановленого ліміту від 23 січня 2023 року, відповідачу було повідомлено про те, що розмір встановленого кредитного ліміту клієнта через мобільний застосунок за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 19 листопада 2018 року за карткою НОМЕР_1 : 19 листопада 2018 року 20 000 грн, 08 січня 2021 року 45 000 грн, 05 червня 2021 року 35 000 грн.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 19 листопада 2018 року у розмірі 37212,51 грн станом на 28 грудня 2021 року.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними в частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 37061,43 грн.

Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції у повній мірі, з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти, та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви, про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки, Умови та правила надання банківських послуг, це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує, як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Такі висновки відповідають правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17-ц.

Посилання в позові на те, що відповідачем було підписано анкету-заяву позичальника, якою засвідчено, що він ознайомлений з умовами і правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті банку достовірно не підтверджують вказаних обставин, а тому є не обґрунтованими.

Оскільки без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного кредитного договору.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим банком в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 651 ЦК зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вбачається, що Анкета-заява містить лише анкетні дані позичальника, при цьому, в ній взагалі відсутні, зокрема, дані про встановлення чи зміну розміру кредитного ліміту, видачу кредитної картки, строк її дії, даних про розмір відсоткової ставки, розмір та порядок нарахування штрафів.

З розрахунку заборгованості вбачається, що він виконаний у формі таблиці із зазначенням відповідних граф, зокрема поточна заборгованість за тілом кредиту та прострочена заборгованість за тілом кредиту, а в кінці розрахунку зазначені, як висновок, остаточні суми на кінець періоду за який вони виконані. При цьому, розрахунок заборгованості, як такий, без надання доказів про те, які умови кредитування досягнуто між сторонами на час укладення договору не є підтвердженням наявності заборгованості та її складових.

Паспорт споживчого кредиту, який споживач отримує в мобільному додатку та підписує його у електронному вигляді до підписання договору, не може свідчити про узгодження сторонами умов кредитування, зважаючи на те, що у ньому зазначено про можливість того, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, викладеної у цьому паспорті.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», вказаний документ кредитодавцем надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, з метою доведення до споживача інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Підстави вважати, що надані позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог Умови і правила надання банківських послуг, тарифи, таблиця обчислення вартості кредиту та паспорт споживчого кредиту містять електронно-цифровий підпис відповідача та він був ознайомлений із цими документами, відсутні.

В Анкеті-заяві від 19 листопада 2018 року ОСОБА_1 просила відкрити поточний рахунок та встановити кредитний ліміт згідно додатку до анкети-заяви, а строки здійснення періодичних платежів не встановлені, процентна ставка, розміри неустойки не зазначені.

Відповідач, як у суді першої так і апеляційної інстанції заперечує щодо укладання кредитного договору саме на тих умовах, які зазначені позивачем, стверджуючи, що не була належним чином ознайомлений з умовами договору.

За відсутності достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про розмір кредитного ліміту, підстав та порядку нарахування процентів, надані Банком Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк», копія Паспорт споживчого кредиту Чорної картки monobank, копія Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки названі документи достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що долучені позивачем Умови і правила надання банківських послуг в АТ «Універсал Банк» набрали чинності лише 27 листопада 2021 року, тоді як Анкету-заяву відповідач підписала 19 листопада 2018 року.

Наявна у матеріалах справи виписка по рахунку про рух коштів по картці від 23.01.2023 року (а.с.47-55), не дає можливості у сукупності з іншими у справі доказами встановити обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту. Розрахунок заборгованості за договором (а.с.8) є внутрішнім документом банку та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, що заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов договору від 19 листопада 2018 року, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені. Виписку з особового рахунку відповідача не надано.

На вищезазначене суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 37061,43 грн.

Доводи апеляційної скарги є слушними та заслуговують на увагу.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

З урахуванням викладеного, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

З урахування викладеного, суд апеляційної інстанції змінює розподіл судових витрат та вважає необхідним стягнути з АТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 3721,50 (а.с. 108).

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 27 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Універсал Банк», , адреса місцезнаходження: 04114, місто Київ, вулиця Автозаводська, 54/19 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3721(три тисячі сімсот двадцять одна) грн 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: