Справа № 573/1176/23
Номер провадження 2/573/251/23
11 жовтня 2023 року Білопільський районний суд Сумської області в складі:
головуючої судді Терещенко О.І.
з участю секретаря судового засідання Калініченко А.А.,
розглянув заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на будинок,
07 липня 2023 року отримана відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру про відсутність даних щодо реєстрації в Україні ОСОБА_2 (а. с. 21).
11 липня 2023 року з Білопільської міської ради надійшла відповідь на запит про зареєстроване місце проживання відповідача, який у Реєстрі територіальної громади не значиться (а. с. 23).
Ухвалою судді від 12 липня 2023 року позовна заява залишена без руху (а с. 24).
26 липня 2023 року провадження у справі відкрито та її призначено до підготовчого засідання на 26 вересня 2023 року (а. с. 49).
Ухвалою суду від 26 вересня 2023 року закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду на 11 жовтня 2023 року (а. с. 72).
Позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Сергеєва С.А. у судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити.
Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, причин неприбуття не повідомив, хоча належним чином сповіщений про день, час і місце розгляду справи відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України.
За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача за наявними в справі доказами та в заочному провадженні за згодою позивачки та її представника.
Заслухавши позивачку ОСОБА_1 та її представника - адвоката Сергеєву С.А., повно, об`єктивно та всебічно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, враховуючи таке.
Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 на праві власності належить будинок АДРЕСА_1 (а. с. 8-14).
Також нотаріально посвідченою довіреністю від 16 жовтня 2018 року ОСОБА_2 надано право ОСОБА_1 , позивачці у справі, та ОСОБА_5 , сину позивачки, на продаж від його імені житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями, спорудами та земельними ділянками за адресою: АДРЕСА_1 . Довіреність дійсна до 16 жовтня 2021 року (а. с. 7).
Згідно з довідкою старости сіл Куянівка, Йосипове, Новопетрівка, Павлівське, Черванівка К. Пономаренко від 09 червня 2023 року ОСОБА_1 зареєстрована та постійно проживає з 03 грудня 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 15).
За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, що встановлено ч. 1 ст. 15 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно зі ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.
Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону (ч. 1, ч. 3 ст. 206 ЦК України).
Відповідно до ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.
Згідно з ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Зі змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України вбачається, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.
Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.
Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата другою стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.
Отже, при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість.
Саме такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі №754/2339/16-ц, Верховного Суду від 17 квітня 2019 року в справі №2-4783/07 від 17 квітня 2019 року, від 04 березня 2019 року в справі №665/2266/16-ц.
У позовній заяві позивачка не вказала причин, з яких договір купівлі-продажу не був посвідчений нотаріально в день його укладення та не зазначила, з яких причин відповідач ухилявся від його нотаріального посвідчення.
Реєстрація у спірному будинку та фактичне проживання в ньому позивачки не свідчать про укладення договору купівлі-продажу. У судовому засіданні позивачка та її представник зазначили, що ОСОБА_2 не ухилявся від посвідчення договору купівлі-продажу. Причинами його неукладення зазначили те, що після передачі відповідачем документів на будинок позивачка вважала, що стала його власником. Також вказали про незнання позивачкою законодавства щодо обов`язкого посвідчення такого договору у нотаріальній конторі. А з початком воєнного стану вона позбавлена можливості посвідчити договір купівлі-продажу у нотаріальній конторі, бо відповідач мешкає в рф і до Україну приїхати не може.
Отже, суд встановив, що відповідач не ухилявся від посвідчення договору купівлі-продажу будинку у нотаріальній конторі.
Про вказане свідчить і той факт, що 16 жовтня 2018 року ОСОБА_2 видав позивачці та її сину довіреність, на підставі якої вони могли посвідчити договір купівлі-продажу спірного будинку в нотаріальній конторі без присутності відповідача. Строк дії цієї довіреності закінчився 16 жовтня 2021 року, тобто до введення в Україні воєнного стану (а. с. 7).
Окрім того суд зазначає, що спірний договір купівлі-продажу нерухомого майна в усній формі сторонами у справі був укладений у жовтні 2018 року, тобто до введення в Україні воєнного стану та запровадження обмежень щодо вчинення нотаріальних дій під час дії воєнного стану. Сторони договору не були позбавлені можливості реалізувати свої права відповідно до встановлених на час виникнення спірних правовідносин положень законодавства України.
Наявності перешкод, які б свідчили про неможливість нотаріального укладення договору відчуження нерухомого майна, укладеного в усній формі у жовтні 2018 року, зокрема ухилення продавця від його нотаріального посвідчення, позивачкою не доведено.
Встановлені на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» тимчасові обмеження щодо здійснення нотаріальних дій за заявами особи, пов`язаної з державою-агресором, не свідчать про ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору, а отже і не свідчить про наявність підстав для визнання такого договору дійсним відповідно до приписів частини другої статті 220 ЦК України.
Реєстрація у спірному будинку та фактичне проживання в ньому позивачки не свідчать про укладення договору купівлі-продажу.
З огляду на викладене, суд вважає, що спірний договір купівлі-продажу будинку укладений сторонами в усній формі у порушення вимог статей 203, 206, 208, 209, 657 ЦК України. Також позивачка не довела, що відповідач безповоротно ухиляється від нотаріального укладення договору і втрачена така можливість, а тому ОСОБА_1 у задоволенні позову слід відмовити.
При зверненні з позовом до суду ОСОБА_1 сплатила судовий збір у сумі 2147,20 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позивачці у задоволенні позову відмовлено, тому судовий збір стягненню з відповідача не підлягає.
Керуючись статтями 258, 264, 265, 280-285 ЦПК України, суд
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на будиноквідмовити.
Письмова заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем до Білопільського районного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене позивачкою протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений 13 жовтня 2023 року.

Суддя