КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 361/3971/22 Головуючий у 1 інстанції: Білоцька Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Крижанівської Г.В., Матвієнко Ю.О.,

секретар Ткаченко В.В.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Дряпачка Сергія Івановича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Макарівського районного суду Київської області від 08 червня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, який укладений 27 грудня 2019 року Він передав відповідачу у борг грошові кошти у сумі 100 000 доларів США, які той зобов`язався повернути в строк до 25 грудня 2020 року, а також сплатити проценти за користування чужими коштами щомісячно в розмірі 1% в місяць. Оскільки ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання, позивач просив стягнути з нього основну суму боргу за договором позики в розмірі 100 000 доларів США; один відсоток за користування грошовими коштами в розмірі 12 000 доларів США; три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 4000 доларів США.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 08 червня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволений. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 основну суму боргу за договором позики в розмірі 100 000 доларів США, один відсоток за користування грошовими коштами в розмірі 12 000 доларів США; три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 4000 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 12 405,00 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 . Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення судом обставини, що мають істотне значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. В дійсності позикодавцем за борговою розпискою ОСОБА_1 від 27 грудня 2019 року є ОСОБА_3 , а не ОСОБА_2 . Відтак, ОСОБА_2 є неналежним позивачем в даній справі. Договір позики від 27 грудня 2019 року є безгрошовим, а розписка є нікчемним борговим документом, оскільки за формою та змістом не відповідає вимогам закону. Порушуючи питання про стягнення боргу за договором позики, ОСОБА_2 не зазначив у якому виді та за яких обставин він передавав грошові кошти, чому вони з ОСОБА_1 не уклали договір у нотаріуса,не зазначив мотиви надання позики без укладення договорів забезпечення виконання зобов`язань, а також не надав належних та допустимих доказів передачі грошових коштів в сумі 100 000 доларів США ОСОБА_1 або перерахування вказаної суми коштів на банківський рахунок останнього. Також суд не врахував, що проценти за договором позики могли бути нараховані лише протягом строку позики.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 . Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В апеляційній інстанції ОСОБА_1 та його представник підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до складеної розписки від 27 грудня 2019 року ОСОБА_1 в присутності ОСОБА_3 позичив у позивача ОСОБА_2 100 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 25 грудня 2020 року, а також зобов`язався за користування чужими коштами оплачувати щомісячно 1% в місяць (а.с. 7).

З метою досудового вирішення спору, ОСОБА_2 направив на адресу ОСОБА_1 претензію від 22.02.2021 року, якою вимагав повернути заборгованість за договором позики від 27 грудня 2019 року (а.с. 9-11). Вказана претензія ОСОБА_2 залишена без задоволення.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 не повернув отримані у борг грошові кошти, ОСОБА_2 порушив питання про стягнення заборгованість у розмірі 116 000 доларів США, з яких: 100 000 доларів США - основна сума; 12 000 доларів США - один відсоток за користування грошовими коштами за період з 27.12.2019 року по 25.12.2020 року; 4000 доларів США - три відсотки річних від простроченої суми за період з 26.12.2020 року по 03.05.2022 року відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 . Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 надав розписку від 27 грудня 2019 року, в якій зазначено, що ОСОБА_1 в присутності ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_2 100 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 25 грудня 2020 року, а також зобов`язався за користування чужими коштами оплачувати щомісячно 1% в місяць.

Відповідач ОСОБА_1 не спростовував написання ним вказаної розписки та не надав суду першої інстанції доказів виконання ним зобов`язань щодо повернення коштів та сплати процентів. Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 .

Колегія суддів відхиляє апелянта, що позикодавцем за борговою розпискою від 27 грудня 2019 року є не ОСОБА_2 , а ОСОБА_3 , а також безгрошовість боргової розписки.

Вказані посилання апелянта не відповідають змісту самої розписки від 27 грудня 2019 року, в якій ОСОБА_1 зазначив, що він брав кошти у ОСОБА_2 , а ОСОБА_3 виступив свідком передачі коштів.За змістом ст. 1047 ЦК Україна розписка про отримання у борг грошових коштів підтверджує як укладення договору позики, так і факт передачі певної грошової суми.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на невідповідність розписки за формою та змістом вимогам закону. Боргова розписка ОСОБА_1 містять всі істотні умови договору позики - суму позики, зобов`язання та строки повернення позики певній особі, а також умови щодо сплати процентів за користування позикою.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неправильного нарахування процентів за користування позикою та трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, проценти за користування позикою нараховані ним в межах строку позики - за період з 27.12.2019 року по 25.12.2020 року. Нарахування трьох відсотків річних передбачено за прострочення виконання грошового зобов`язання ч. 2 ст. 625 ЦК України незалежно від того чи передбачена сплата відповідних сум договором. Відтак, вимоги позивача про стягнення сум трьох процентів річних за період прострочення - з 26.12.2020 року по 03.05.2022 року відповідають вимогам закону.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Дряпачка Сергія Івановича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Макарівського районного суду Київської області від 08 червня 2023 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 жовтня 2023 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Крижанівська Г.В.

Матвієнко Ю.О.