Суддя Шевченко С. В.
Справа № 644/6150/23
Провадження № 2/644/2284/23
11 жовтня 2023 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в складі судді Шевченка С.В., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово - правова група Лекс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Амельченко Віталій Петрович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, стягнення коштів,
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що виконавчий напис був вчинений з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, як наслідок неправомірне провадження щодо його виконання, звернення стягнення на грошові кошти, належні їй на праві власності. Зазначила, що у приватного нотаріуса були відсутні докази, які б підтверджували факт безспірності заборгованості, а крім того, виконавчий напис був вчинений поза межами трирічного строку з моменту виникнення права вимоги на примусове стягнення боргу. Крім того, позивач зазначала, що вона частково виконувала грошові зобов`язання перед кредитором, тому сума, яку було з нею стягнуто за виконавчим написом є неправильною і не враховує попередні платежі.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08.09.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін.
В судове засідання ОСОБА_1 не прибула, у позовній заяві вказала на те, що просить розглянути справу за її відсутності.
Відповідач, який був повідомлений про час та місце судового розгляду своєчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення 27.09.2023 копії позовної заяви та ухвали про відкриття провадження і призначення дати судового засідання, явку в судове засідання свого представника не забезпечив, про причини неявки суду не повідомив, у встановлений строк відзив на позовну заяву не подав.
Треті особи письмових пояснень щодо позовних вимог у встановлений ухвалою про відкриття провадження строк суду не надали.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.
Відповідно до вимог ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористалася процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.
За таких обставин, у відповідності до положень ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів в порядку заочного розгляду справи.
Аналіз норм Закону України «Про нотаріат» дозволяє зробити висновок, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Однак, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Положеннями ст. 88 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав.
Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року, справа № 6-887цс 17 та у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018, справа № 61-154св18, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17.
Оскільки позивач не погоджується із сумою заборгованості, яка була стягнута з неї на підставі оспорюваного виконавчого напису нотаріуса, то вказана заборгованість не є безспірною.
Крім того, відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172 (далі - Перелік) передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку), подається: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, дав підставу Верховному Суду у справі № 554/6777/17 (ухвала від 15 квітня 2020 року), дійти висновку про те, що у Переліку не розкрито які саме документи підтверджують безспірність заборгованості боржника.
Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06 червня 2019 року у справі № 750/1627/18.
Між тим, відповідач не надав доказів того, що звертаючись до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису, він подав документи, які підтверджують безспірність заборгованості боржника.
Безспірність заборгованості по наданому стягувачем нотаріусу кредитному договору та розрахунку має довести сам стягувач.
Крім того, суду не надано доказів того, що укладений між банком та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально.
Серед документів наданих нотаріусу для вчинення виконавчого напису має бути оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, але якщо такий документ відсутній, то стягнення у такому порядку, як вчинення нотаріусом виконавчого напису, є безпідставним.
У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Тому існують підстави для застосування частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» за аналогією закону, в тому числі й при вчиненні виконавчого напису за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором).
У зв`язку із цим, Верховний Суд у цивільній справі №554/6777/17 дійшов висновку про те, що процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів:
перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса;
другий етап - вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису).
Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Суду не доведено дотримання ні першого, ні другого з етапів.
Крім того, відсутні відомості про те, яким чином нотаріусом було встановлено відсутність пропуску трирічного строку, в межах якого можливе заявлення вимог до боржника, зважаючи на те, що відповідно до умов укладеного позивачкою з ПАТ «Банк Михайлівський» кредитного договору, грошове зобов`язання з повернення кредитних коштів мало бути виконаним до 21.12.2018.
З урахуванням наведених вище обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги в цій частині обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази, які подаються суду мають відповідати принципам належності, допустимості, достовірності та достатності.
ОСОБА_1 , яка не звільнена від обов`язку доказування, не надала суду належних, допустимих та достовірних доказів, які б давали підстави дійти до обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог і в цій частині. Наданий позивачкою витяг з руху коштів по її картковому рахунку не свідчить про списання належних їй коштів на користь ТОВ «Фінансово - правова група Лекс» на виконання оспорюваного виконавчого напису.
Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається пропорційно розміру задоволених позовних вимог
За подачу до суду позову позивачкою був сплачений судовий збір у розмірі 2147 грн 20 к.
Судом задоволена позовна вимога немайнового характеру. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» така вимога оплачується за подачу позову фізичною особою у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 2023 рік становить 1073 грн 60 к.
Відтак з відповідача на користь позивача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, підлягає стягненню 1073 грн. 60 к. понесених судових витрат з оплати судового збору.
На підставі викладеного вище та керуючись ст. 10, 12, 95, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд
Позов задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово - правова група Лекс» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати з оплати судового збору в розмірі 1073 грн 60 к.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви на його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, передбаченому ст.354 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ст.354 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення складений 16.10.2023.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансово - правова група Лекс», адреса: 01032, м. Київ, вул. Льва Толстого, 33, офіс 75, .

Суддя С.В. Шевченко