ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4225/23
Провадження № 2/210/1382/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09 жовтня 2023 року

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Сільченко В. Є.,

при секретарі судового засідання Печарник В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради про встановлення факту невикористаних житлових чеків на приватизацію житлового фонду, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що ОСОБА_2 звернувся до виконкому Металургійної районної у місті ради з питання приватизації квартири АДРЕСА_1 , яка використовується його сім`єю на підставі договору найму житла від 24 квітня 2023 року. В зазначеній квартирі зареєстрований наймач ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_1 .

Однак, рішенням виконкому Металургійної у місті ради № 173 від 21.06.2023 року йому було відмовлено у приватизації житла з підстав відсутності документів про невикористання членом сім`ї ОСОБА_2 житлових чеків для приватизації житла. Зокрема у дружини, ОСОБА_1 відсутні житлові чеки за період з 17 червня 2014 року по 24 березня 2016 року, та за період 01 січня 2019 року по 24 квітня 2023 року.

Таким чином встановлення факту, що має юридичне значення необхідно позивачці для подальшого вирішення питання про приватизацію житла.

Зазначає, що вона з 1992 року до 1997 року та з 2002 року до 2009 року була зареєстрована на території Стрілківської сільської ради за адресою: АДРЕСА_2 . В період з 17.12.1997 року до 2002 року Позивач була зареєстрована на території Стрілківської сільської ради за адресою: АДРЕСА_3 . Будучи зареєстрованою за вищевказаними адресами, Позивач не брала участі у приватизації житла державного житлового фонду і не використовувала права на безоплатну приватизацію державного житлового фонду за житловими чеками відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Згідно відомостей із паспорту Позивачки, в період з 26 лютого 2009 року по 17 червня 2014 року вона була зареєстрована у АДРЕСА_4 , за даною адресою Позивач була зареєстрована із сином, однак фактично там не проживали.

Оскільки, позивач не мала зареєстрованого місця проживання за своїм фактичним місцем проживання, матір її чоловіка ОСОБА_2 , зареєструвала Позивачку у власній квартирі за адресою АДРЕСА_5 . Мати ОСОБА_2 померла, після чого зазначену квартиру успадкував її чоловік, ОСОБА_3 . Позивачка вважала, що зареєстрована за даною адресою, оскільки батько чоловіка не звертався до неї з приводу зняття з місця реєстрації. Згідно довідки від 18.05.2023 року №17/27-1119, приватизація житлового приміщення за адресою АДРЕСА_5 не проводилась.

Лише в квітні 2023 року, коли Позивачка подавала заяву про реєстрацію нового місця проживання, вона дізналась, що заочним рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 липня 2019 року по справі № 213/1068/19 її було визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_5 . Оскільки Позивачці було невідомо, що вона не має зареєстрованого місця проживання з 2019 року, а дізналась про це лише у квітні 2023 року, коли займалась питанням приватизації житла, на підтвердження її місця проживання за цей період до виконкому районної у місті ради було надано Акт від 08 червня 2023 року, підписаний сусідами та затверджений ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» (копія додається) про те, що ОСОБА_1 дійсно проживає за адресою АДРЕСА_6 з 2019 року.

Фактично з травня 2003 року по сьогоднішній день, позивачка проживає за адресою: АДРЕСА_7 разом із своїм цивільним на той час чоловіком ОСОБА_2 22 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб. Однак після укладення шлюбу позивач не могла зареєструвати своє місце проживання за адресою чоловіка, оскільки на той час в квартирі були зареєстровані колишня дружина ОСОБА_2 , та його повнолітній син, які не проживали в квартирі з 1993 року і своєї згоди на реєстрацію місця проживання Позивачці вони не надали.

Рішенням від 17 лютого 2023 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі № 210/1758/22 визнано колишню дружину ОСОБА_2 - ОСОБА_4 та його сина - ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_7 . Після того як даних осіб було знято з місця реєстрації за рішенням суду, Позивачка 24 квітня 2023 року зареєструвала своє місце проживання за вищевказаною адресою, що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади. Станом на день звернення позивачки із позовом до суду у вказаній квартирі зареєстровані наймач, ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою №17 від 24.04.2023 року, виданою ТОВ «НОВА-КОМ». Жодного іншого житла позивачка у власності не має.

Оскільки під час подачі заяви та пакету документів про оформлення передачі у приватну власність вказаної квартири, ОСОБА_2 та його дружині було відмовлено у зв`язку з неможливістю встановити факт участі Позивачки у приватизації державного фонду за період з 17 червня 2014 року по 24 березня 2016 року та з 01 січня 2019 року по 24 квітня 2023 року, у зв`язку з чим позивачка вимушена звернутись до суду з вказаною позовною заявою.

До початку судового засідання від представника позивача ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовну заяву підтримує та просить задовольнити у повному обсязі.

Від відповідача Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради надійшла заява про розгляд заяви без їх присутності, просили суд розглянути заяву за наявними письмовими матеріалами справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, письмовими матеріалами справи встановлено, що рішенням виконкому Металургійної у місті ради № 173 від 21.06.2023 року ОСОБА_2 було відмовлено у приватизації житла з підстав відсутності документів про невикористання членом сім`ї ОСОБА_2 житлових чеків для приватизації житла. Зокрема у дружини, ОСОБА_1 відсутні житлові чеки за період з 17 червня 2014 року по 24 березня 2016 року, та за період 01 січня 2019 року по 24 квітня 2023 року. (а.с. 9).

ОСОБА_1 з 1992 року до 1997 року та з 2002 року до 2009 року була зареєстрована на території Стрілківської сільської ради за адресою: АДРЕСА_2 . В період з 17.12.1997 року до 2002 року була зареєстрована на території Стрілківської сільської ради за адресою: АДРЕСА_3 . ОСОБА_1 будучи зареєстрованою за вищевказаними адресами не брала участі у приватизації житла державного житлового фонду і не використовувала права на безоплатну приватизацію державного житлового фонду за житловими чеками відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», що підтверджується довідкою № 438 від 01.05.2023 року, виданою виконавчим комітетом Стрілківської сільської ради Самбірського району Львівської області (а.с. 12).

Згідно паспорту громадянина України ОСОБА_1 в період з 26 лютого 2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована у АДРЕСА_4 . В період з 17 червня 2014 року по 24 березня 2016 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.7).

Відповідно до довідки від 18.05.2023 року за вих. №17/27-119 виданого Виконавчим комітетом Інгулецької районної у місті ради приватизація житлового приміщення АДРЕСА_8 не проводилася (а.с. 13).

Згідно Акту від 08 червня 2023 року, підписаний сусідами та затверджений ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» ОСОБА_1 дійсно проживає за адресою АДРЕСА_7 з 2019 року.

ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_7 разом із своїм чоловіком ОСОБА_2 (а.с.15, 19). Однак, як зазначає позивач після укладення шлюбу не могла зареєструвати своє місце проживання за адресою чоловіка, оскільки на той час в квартирі були зареєстровані колишня дружина ОСОБА_2 , та його повнолітній син, які не проживали в квартирі з 1993 року і своєї згоди на реєстрацію місця проживання позивачці вони не надали.

Рішенням від 17 лютого 2023 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі № 210/1758/22 визнано колишню дружину ОСОБА_2 - ОСОБА_4 та його сина - ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_7 (16-18)

24 квітня 2023 року ОСОБА_1 зареєструвала своє місце проживання за вищевказаною адресою, що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади (а.с. 8).

Станом на день звернення із позовом до суду у вказаній квартирі зареєстровані наймач, ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою №17 від 24.04.2023 року, виданою ТОВ «НОВА-КОМ» (а.с. 19).

Жодного іншого житла ОСОБА_1 у власності не має, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.20).

Таким чином, вбачається, що за жодним місцем проживання чи реєстрації ОСОБА_1 участі у приватизації житла не приймала, право власності на нерухоме майно за нею не реєструвалось, свідоцтво про право власності не видавалось, житлові чеки на приватизацію житла нею не використовувались.

Згідно ст.ст.30, 41 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до вимог ст.345 ЦK України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому Законом.

Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, визначені у Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

За своєю правовою природою приватизація житла є правочином, за яким особа безоплатно, у межах норм, встановлених законом, набуває у власність житлове приміщення, яке перебуває у його правомірному користуванні. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду (ВП ВС) від 20 червня 2018 року у справі №200/18858/16-ц провадження №14-165цс18.

Статтею 4 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що житлові чеки це приватизаційні папери, які одержуються всіма громадянами України і використовуються при приватизації державного житлового фонду. Вони можуть також використовуватись для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду.

Номінальна вартість житлового чеку визначається відновною вартістю наявного державного житлового фонду з урахуванням загального індексу зростання вартості майна - 10, прийнятого для розрахунків в Державній програмі приватизації державного майна (606 млрд. крб. за станом на 1 липня 1992 року), з розрахунку на кожного громадянина України - 12 тис. карбованців. Ця сума підлягає періодичній індексації відповідно до рішень Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них.

Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Відповідно до п. 17, 18, 20 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16.12.2009 № 396 громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Громадянином до органу приватизації подається, зокрема документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду.

Документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідка з попередніх місць проживання (після 1992 року) щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду.

Згідно з ч.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п.2 ст.2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС.

Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Спірна квартира розташована в житловому будинку та не відноситься до житла, що не підлягає приватизації у розумінні ч.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Частиною 1 статті 15 ЦК України, визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У п. 3.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2010 від 10 червня 2010 року (справа про безоплатну приватизацію житла) зазначено, що «приватизація державного житлового фонду згідно з Законом відбувається шляхом використання всіма громадянами України приватизаційних житлових чеків. Громадянам надано право змінити цільове використання цих чеків, а тому вони можуть бути використані також для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. Зазначене положення Закону дає підстави для висновку, що приватизація державного житлового фонду не є обов`язком громадян України, а є їх правом, яке повинне реалізовуватися ними на власний розсуд, на умовах, у порядку та спосіб, встановлених законом. Системний аналіз положень Закону та ЖК України дає підстави для висновку, що право громадянина України на приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз у повному обсязі, якщо він повністю використав житловий чек та у його власність передано загальну площу житла, що не перевищує встановлену санітарну норму і відповідно, номінальну вартість житлового чека, незалежно від того, відповідає ця площа одній квартирі (будинку) чи кільком. Таким чином тільки повне використання житлових чеків є фактом реалізації один раз права на безоплатну приватизацію житла, передбаченого п.5 ст.5 Закону.

При зверненні позивача із позовом про приватизацію житлового приміщення недоліком було зазначено саме відсутність інформації про невикористання свого права на приватизацію державного житлового фонду.

Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення факту, про те, що позивач не використовував житлові чеки для приватизації квартири, необхідно для реалізації його права передбаченого ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до статті 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

У відповідності з п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», №5 від 31 березня 1995 року, наведений у ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що надані документи в повній мірі підтверджують той факт, що позивачка не використовував чеки для приватизації житлової площі, як наслідок участі у приватизації державного житлового фонду не приймала, що дає підстави для захисту її права, а тому вимоги, викладені у позові підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 263-265, 315, 319 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради про встановлення факту невикористаних житлових чеків на приватизацію житлового фонду задовольнити.

Встановити факт невикористання ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , житлових чеків для приватизації державного житлового фонду у період з 17.06.2014 року по 24.03.2016 року, та за період з 01.01.2019 року по 24.04.2023 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: В. Є. Сільченко