Справа № 694/1341/22 Провадження №2/694/59/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

12.10.2023 року м. Звенигородка

Суддя Звенигородського районного суду Черкаської області Сакун Д. І., розглянувши заяву (повторну) позивача ОСОБА_1 про відвід судді по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , телефон НОМЕР_2 , електронна пошта відсутня) в інтересах якої діє представник, адвокат Шпильовий Євген Сергійович (свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю № 001203 від 01.10.2019 року, адреса місця знаходження: АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_3 , електронна пошта ІНФОРМАЦІЯ_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , засоби зв`язку та електронна пошта невідомі) про розірвання договору дарування на вимогу дарувальника,

в с т а н о в и л а:

У провадженні Звенигородського районного суду Черкаської області (суддя Сакун Д.І.) перебуває цивільна справа № 694/1341/22 відповідно до ухвали Звенигородського районного суду Черкаської області від 14.07.2023 року про прийняття справи до свого провадження.

11.10.2023 року на адресу суду надійшла заява (повторна) позивача ОСОБА_1 про відвід головуючої у справі судді Сакун Д. І.

У заяві ОСОБА_1 заявляє відвід судді Звенигородського районного суду Черкаської області Сакун Д.І. Заява мотивована тим, що у позивача є сумнів щодо неупередженості судді Сакун Д.І. під час розгляду справи № 694/1341/22. Так, позивач ОСОБА_1 зазначає, що суддя Сакун Д.І. упереджено, предвзято та необ`єктивно ставитися до неї. Суддя Сакун Д.І. винесла відносно неї, ОСОБА_1 , вирок від 15.06.2023 року, яким її, було визнано винною у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.162 то ч.1 ст.125 КК України і призначила покарання. Дане судове рішення оскаржене нею до апеляційного суду, рішення не вступило в законну силу. Суддя Сакун Д.І. залишила поза увагою наведені нею обставини, не дала їм належного аналізу та оцінки та засудила її - не винну особу. Крім того 13.07.2023 року вона звернулася до Звенигородського відділення поліції з повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_2 , в діях яких маються ознаки злочину, передбаченого ч.1. ст.383 КПК України. Оскільки її скарга не була задоволена, відомості не були внесені до ЄРДП, вона оскаржила і

дії поліції до Звенигородського райсуду. Так, як суддя Сакун Д.І. вже відмовляла їй в задоволенні аналогічної скарги - вона заявила їй відвід і ухвалою Ватутінського міського суду, суддя Здоровило В.А., він був задоволений. 7 серпня 2023 року старший дізнавач СД Звенигородського районного відділу поліції ГУНГІ в Черкаській області, капітан поліції Рейдало Т.М. , розглянувши матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000704 від 26.11.2022 року, за ознаками кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст.125 КК України, з приводу причинення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_4 (в той час нібито коли вона била її) - виніс постанову про закриття кримінального провадження. Дана постанова була нею оскаржена до суду і оскільки суддя Сакун Д.І. була зацікавлена в результаті її розгляду, вона заявила відвід судді Сакун Д.І. Ухвалою Катеринопольського райсуду, суддя Баранов О.І. відвід був задоволений. Вказане, на думку позивача, свідчить про упередженість судді при розгляді даної справи.

Вирішуючи питання про відвід суд виходив з наступного.

Підстави для відводу (самовідводу) судді вказані уст.36 ЦПК України.

Порядок вирішення заявленого відводу регулюєтьсяст.40 ЦПК України.

Згідно ч.2 ст.40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 ЦПК України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу.

Згідно ч.5 ст.40 ЦПК України якщо на час подання заяви про відвід судді у суді здійснюють правосуддя менше трьох суддів, вирішення питання про відвід здійснюється в нарадчій кімнаті суддею, який розглядає справу чи вчиняє іншу процесуальну дію, про що виноситься ухвала. У такому разі положення частин третьої та четвертої цієї статті не застосовуються.

У зв`язку з цим, враховуючи, що на час подання заяви про відвід судді у суді здійснюють правосуддя менше трьох суддів, тому питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу згідно положень ч.5 ст.40 ЦПК України.

Розглянувши заяву про відвід, суд вважає, що заявлений відвід є необґрунтований, безпідставний та поданий із надуманих мотивів. Ніякої упередженості, зацікавленості чи необ`єктивності судді Сакун Д.І. в розгляді даної справи суд не вбачає. Чітко визначених підстав для відводу, що вказані у ст.ст. 36, 37 ЦПК України, заявник не навів і таких підстав на даний час немає.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України, суддя не може брати участь і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Право сторін на справедливий суд закріплено в нормах міжнародного права, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Важливу роль у розробці критеріїв неупередженості (тобто безсторонності), як складової права на справедливий судовий розгляд відіграє практика Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), у контексті якої повинна формуватися національна судова практика.

Стаття 6 ЄКПЛ відноситься до сфери цивільного судочинства. При цьому ключовими її положеннями є право кожного при визначенні його цивільних прав та обов`язків на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним та безстороннім судом, створеним на підставі закону. Виходячи з наявної практики ЄСПЛ, можна констатувати, що він в цілому визначив концептуальні підходи до тлумачення ст. 6 ЄКПЛ, представивши не лише змістовні характеристики неупередженості, але й її суб`єктивні та об`єктивні компоненти.

Вимога безсторонності, згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Білуха проти України», «Салов проти України», «Фельдман проти України»), характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий у з`ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

Так, у справі «П`єрсак проти Бельгії» ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено різноманітними способами. У даному контексті, на думку ЄСПЛ, можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Стосовно об`єктивної неупередженості у справі "Фей проти Австрії" ЄСПЛ вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві» повинні апріорно викликати в учасників цивільного процесу.

Крім наведених об`єктивними обставинами, що можуть свідчити про упередженість суду, у практиці ЄСПЛ визнавались такі: члени суду, що мали розглядати справу, вже брали участь у ній у іншій процесуальній ролі, наприклад, прокурор, адвокат, суддя у суді нижчої інстанції тощо ("П`єрсак проти Бельгії"); суддя, що бере участь у справі про оспорювання законодавчих нормативних актів раніше висловлювався з цього приводу як консультант ("Прокол проти Люксембургу "); наявність дискреційних повноважень у одного з суддів, що розглядають справу у колегіальному складі ("Дактарас проти Литви"); участь судді у прийнятті законодавчих або підзаконних нормативних актів, на основі яких потім виноситься судове рішення ("Макгоннелл проти Сполученого Королівства") тощо. Так, у справі "Деміколі проти Мальти" було визнано порушення об`єктивного критерію неупередженості суду, адже до складу Палати представників Мальти, яка розглядала справу заявника, входили два члени, що раніше піддавалися критиці у статті заявника, яка мала відношення до справи, а тому фактично мали особисту заінтересованість у справі.

Відповідно до п.12 Висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: "Ніхто не може бути суддею у власній справі". Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Відповідно до ст. 15 Кодексу Суддівської етики, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи.

Підстави для відводу вказані в заяві не передбачені ст. 33,37 ЦПК України.

З огляду на викладене, суддя не вбачає у своїх діях ознак упередженості, необ`єктивності, односторонності чи будь-якої зацікавленості у розгляді даної справи.

Водночас заявником у заяві про відвід, окрім незгоди з прийнятим рішенням у справі 694/417/23,яке винесене суддею Звенигородського районного суду Черкаської області Сакун Д.І., не зазначено про обставини, які могли б свідчити наявність сумнівів у її неупередженості під час розгляду даної справи.

При цьому, наслідком незгоди з судовими рішенням, які постановлені суддею, може бути його оскарження в апеляційному порядку, а не відвід судді в цивільному судочинстві.

З огляду на вказане, судом встановлено, що безумовні підстави для відводу судді Звенигородського районного суду Черкаської області Сакун Д.І. від участі в розгляді цивільної справи 694/1341/22, відсутні, як наслідок, заява про її відвід задоволенню не підлягає.

Крім того, задоволення даної заяви призведе до штучного затягування розгляду справи і, як наслідок, порушення прав інших учасників процесу.

У зв`язку з цим, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні заяви позивача ОСОБА_5 про відвід судді Сакун Д.І.

Керуючись ст.ст.36,37,40 ЦПК України, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про відвід судді Сакун Д.І. - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя Д.І.Сакун