ПОСТАНОВА

Іменем України

05 жовтня 2023 року м. Кропивницький

справа № 396/633/21

провадження № 22-ц/4809/879/23

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О. І.,

за участі секретаря Гончар В. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа Новоукраїнська районна військова адміністрація Кіровоградської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 28 березня 2023 року у складі судді Русіної А. А. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовної заяви

В травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та просив:

-визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 29 жовтня 2018 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо земельної ділянки площею 5,54 га, кадастровий номер :02:002:0175, розташованої на території Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області;

-припинити право оренди ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 5,54 га, кадастровий номер :02:002:0175, розташованої на території Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області;

-скасувати державну реєстрацію права оренди за ОСОБА_3 земельної ділянки площею 5,54 га, кадастровий номер :02:002:0175, розташованої на території Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області (номер запису про право оренди 29071023).

Позовна заява мотивована тим, що позивач на підставі договору міни від 08 травня 2015 року, укладеного між ним та ОСОБА_2 , є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 5,5443 га, кадастровий номер :02:002:0175, яка розташована на території Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області.

Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 вересня 2018 року у справі № 396/419/18 позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено, зазначений договір міни було визнано недійсним та скасовано права власності позивача на земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0175.

Постановою Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 396/419/18 постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 вересня 2018 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору міни земельних ділянок, скасування державної реєстрації права власності відмовлено.

Проте, 04.02.2021 при здійсненні державної реєстрації права власності на земельну ділянку із кадастровим номером :02:002:0175 позивач дізнався, що 29.10.2018 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір оренди земельної ділянки на підставі прийнятої апеляційним судом постанови про визнання договору міни від 08 травня 2015 року недійсним, яка в подальшому була скасована.

Позивач вважав, що, на момент укладання оспорюваного договору оренди юридичні підстави для вчинення такого правочину були відсутні, а відтак земельна ділянка із кадастровим номером :02:002:0175 була передана в оренду поза його волею та позбавляє його можливості вільно користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою, як наслідок, звернувся до суду з позовом за захистом порушених прав.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 28 березня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Новоукраїнська районна військова адміністрація Кіровоградської області про розірвання договору оренди задоволено.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, укладеного 29 жовтня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо земельної ділянки площею 5,54 га, кадастровий номер :02:002:0175, розташованої на території Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області.

Припинено право оренди ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 5,54 га, кадастровий номер :02:002:0175, розташованої на території Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області.

Скасовано державну реєстрацію права оренди земельної ділянки за ОСОБА_3 площею 5,54 га, кадастровий номер :02:002:0175, розташованої на території Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, зареєстроване за № 29071023.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 908 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 908 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що спірний договір оренди земельної ділянки порушує права позивача, як власника земельної ділянки, які підлягають захисту шляхом визнання оспорюваного договору оренди землі недійсним.

Враховуючи відсутність у відповідачів правових підстав на укладання спірного договору оренди земельної ділянки, який протиправно позбавляє позивача вільно розпоряджатися та користуватися належною йому на праві власності земельною ділянкою, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про припинення права оренди та скасування державної реєстрації права оренди, суд першої інстанції виходив з того, що такі вимоги є відповідним і законним способом судового захисту в даному випадку, оскільки за чинним земельним законодавством право оренди виникає з моменту його реєстрації.

Короткий зміст апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 28 березня 2023 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають суті позову, обставинам справи та наданим доказам, а судом неправильно оцінено докази, невірно застосовано норми матеріального права, не звернено увагу на неправильний спосіб захисту в даному спору, тобто порушено норми процесуального права щодо застосування правових висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Станом на 29.10.2018 у ОСОБА_2 були всі правові підстави укладати договори відносно земельної ділянки, власником якої вона на той час була.

Оскільки позивач як власник майна вважав, що він не погоджував передачу своєї земельної ділянки в оренду ОСОБА_3 за договором оренди від 29.10.2018, то даний договір є неукладеним, а відповідно не може бути визнаний недійсним.

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення не вказав, які саме підстави недійсності з ст. 203 та ст. 215 ЦК України були покладені в основу рішення.

Відповідач вважає, що ефективним способом захисту прав позивача в даному випадку можуть бути вимоги про усунення перешкод у користуванні належним майном, зокрема, шляхом пред`явлення вимоги про повернення земельної ділянки з незаконного користування.

Відзиви на апеляційну скаргу

Від адвоката Тоботи Ю. С., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , надійшли письмові пояснення, в яких вона просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 28 березня 2023 року без змін.

Відзиву від ОСОБА_2 на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розгляд справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

В судовому засіданні апеляційного суду проведеного в режимі відеоконференії представник ОСОБА_1 адвокат Тобота Ю. С. заперечувала проти доводів апеляційної скарги.

ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та представник Новоукраїнської районної військової адміністрації Кіровоградської області в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки, учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглядати справу без участі осіб, що не з`явились, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 Цивільного кодексу України, далі ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.).

Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.

Правомочність розпоряджання означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т. ін.).

Як передбачено ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 4 статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання угоди недійсною.

Аналогічні положення містить і частина 2 ст. 16 ЦК України, згідно якої одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Згідно з частиною 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно частини 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Згідно частини 1 ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття прав взагалі).

Тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

Матеріалами справи підтверджується, що 08 травня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , інтереси якої на підставі нотаріально посвідченої довіреності представляла ОСОБА_4 , було укладено Договір міни земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :02:000:9475, розташованої на території Новоукраїнської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, цільове призначення для ведення фермерського господарства, на належну ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 5,5443 га, кадастровий номер :02:002:0175, яка розташована на території Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області (том 1 а. с. 36-39).

Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 37321819 від 08.05.2015 приватним нотаріусом Українською Н.М. за заявою ОСОБА_1 на підставі договору міни право власності на земельну ділянку площею 5,5443 га, кадастровий номер :02:002:0175, розташована на території Глодоської сільської ради, Новоукраїнського району, зареєстровано за ОСОБА_1 (том 1 а. с. 40-41).

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 11 травня 2018 року у справі № 396/419/18 визнано недійсним договір міни земельної ділянки № НОМЕР_1 , загальною площею 5,5443 га, із кадастровим номером :02:002:0175, що знаходиться на території Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, укладений 08 травня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Новоукраїнського нотаріального округу Кіровоградської області Українською Н. М. та зареєстрований в реєстрі за 663, та скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на земельну ділянку № НОМЕР_1 , загальною площею 5,5443 га, з кадастровим номером :02:002:0175 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що виникло на підставі договору міни № 663 від 08.05.2015 (том 1 а. с.14-19).

Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 вересня 2018 року у справі № 396/419/18 рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 11 травня 2018 року скасовано, визнано недійсним договір міни земельної ділянки № НОМЕР_1 , загальною площею 5,5443 га, із кадастровим номером :02:002:0175, що знаходиться на території Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, укладений 08 травня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Новоукраїнського нотаріального округу Кіровоградської області Українською Н.М. та зареєстрований в реєстрі за № 663, та скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на земельну ділянку № НОМЕР_1 , загальною площею 5,5443 га, з кадастровим номером :02:002:0175 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що виникло на підставі договору міни № 663 від 08 травня 2015 року (том 1 а. с. 27-35).

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою Верховного Суду від 19 жовтня 2018 року Відкрити касаційне провадження у справі № 396/419/18 за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 11 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 вересня 2018 року.

В подальшому, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 29.10.2018 укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого ОСОБА_2 передала, а ОСОБА_3 прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :02:002:0175, яка розташована на території Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, строком на 49 років (том 1 а. с. 20-26).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 255691155 від 07.05.2021 на підставі зазначеного договору 01.11.2018 державним реєстратором була здійснена державна реєстрація іншого речового права видавник ОСОБА_2 / ОСОБА_3 , вид іншого речового права: право оренди земельної ділянки, строк дії: 29.10.2067, орендодавець: ОСОБА_2 , орендар: ОСОБА_3 , об`єкт іншого речового права: площа 5,5443 га (том 1 а. с. 11-12).

Постановою Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 396/419/18 рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 11 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 вересня 2018 року скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання недійсним договору міни земельних ділянок та скасування державної реєстрації права власності відмовлено, у зв`язку з його необгрунтованістю (том 1 а. с. 240-252).

Вказаним судовим рішенням встановлено, що оспорюваний договір міни (обміну) земельних ділянок від 08 травня 2015 року укладено між власниками, яким земельні ділянки належали на праві приватної власності, що свідчить про те, що власники обмінялися сформованими земельними ділянками з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і для ведення фермерського господарства, та які зареєстровані, а тому на спірні правовідносини не поширюються положення Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Також Верховний Суд у справі № 396/419/18 зазначив, що позивачем не доведено факту існування зловмисної домовленості її представника ОСОБА_4 , яка є тещею набувача земельної ділянки ОСОБА_1 , з іншою стороною оскарженого договору міни земельних ділянок.

Згідно зі статтею 12, частиною першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиція це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені (постанова Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 761/29966/16-ц).

З наданих сторонами доказів та встановлених судом обставин вбачається, що договір оренди 29.10.2018 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0175, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в період визнання апеляційним судом договору міни укладеного 08.05.2015 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 недійсним, тому ОСОБА_2 , як власник земельної ділянки розпорядилася нею, уклавши спірний договір оренди з ОСОБА_3 .

Незважаючи на те, що позивач не є стороною договору оренди від 29.10.2018, проте як власник цієї земельної ділянки, він має право на захист порушеного права, у тому числі, шляхом оспорювання цього договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) зазначено, що скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, але його скасування саме по собі (тобто без встановлення інших обставин, що, зокрема, можуть підтверджувати недобросовісність дій, які були вчинені на підставі цього рішення) не є підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінилися чи припинилися на підставі відповідного рішення.

Верховним Судом у постанові від 02 грудня 2020 року у справі № 396/419/18, було скасовано постанову апеляційного суду та підтверджено законність та дійсність договору міни, за яким право власності на земельну ділянку набув позивач.

Крім того, реєстрація речового права за спірним договором була вчинена вже після відкриття Верховним Судом касаційного провадження у цивільній справі, предметом розгляду якої був договір міни, що підтверджує право власності позивача на земельну ділянку.

За таких обставин, безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що 29.10.2018 у ОСОБА_2 були всі правові підстави укладати договори відносно земельної ділянки, власником якої вона на той час була.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що спірний договір оренди земельної ділянки, порушує права позивача, як власника земельної ділянки, які підлягають захисту шляхом визнання оспорюваного договору оренди землі недійсним.

В даному випадку, обираючи спосіб захисту свого цивільного права у вигляді визнання оспорюваного договору оренди земельної ділянки недійсним, позивач вказував на те, що як власник земельної ділянки не може вільно користуватися та розпоряджатися спірним майном, у зв`язку з існування реєстрацією речового права оренди земельної ділянки за іншою особою відповідачем по справі ОСОБА_3 , який набув таке право на підставі оспорюваного правочину, у зв`язку з чим його права та інтереси підлягають захисту саме в такий спосіб.

Так, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту згідно до статті 16 ЦК України, за частиною третьою якої суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За вказаних обставин, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту шляхом визнання спірного договору оренди земельної ділянки недійсним належним (ефективним), оскільки сприяє відновленню прав та інтересів позивача як власника спірного майна користуватись та розпоряджатись ним.

Не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги про те, що спірний договір є неукладеним, а ефективним способом захисту прав позивача в даному випадку можуть бути вимоги про усунення перешкод у користуванні належним майном, зокрема, шляхом пред`явлення вимоги про повернення земельної ділянки з незаконного користування, з огляду на таке.

Зокрема, укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21).

У справі, що переглядається, сторони оспорюваного правочину при укладенні договору у належній формі досягли істотних умов, а сам факт його укладення не заперечується позивачем. який не є стороною договору, як наслідок, відсутні підстави вважати, що правочин є неукладеним.

Враховуючи відсутність у відповідачів правових підстав на укладання спірного договору оренди земельної ділянки, який протиправно позбавляє позивача вільно розпоряджатися та користуватися належною йому на праві власності земельною ділянкою, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним укладеного 29.10.2018 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0175 та вимог про припинення права оренди та скасування державної реєстрації, які є похідними.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення не вказав, які саме підстави недійсності з ст. 203 та ст. 215 ЦК України були покладені в основу рішення, є безпідставними та спростовуються змістом оскаржуваного рішення, в якому судом з посиланням на норми ЦК України було надано мотивовану оцінку підставам недійсності оспорюваного правочину.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи, що ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 10 липня 2023 року було зупинено дію оскаржуваного рішення, дію рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 28 березня 2023 року необхідно поновити.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 28 березня 2023 року без змін.

Поновити дію рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 28 березня 2023 року

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 13.10.2023.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді О. Л. Карпенко

О. І. Чельник