Справа № 496/4933/21
Провадження № 2/496/240/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Пасечник М.Л.

за участю секретаря - Касьяненко А.О.

представника позивача ОСОБА_1 , законного представника ОСОБА_2 - адвоката Затинацької Є.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка є законним представником неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4 , Служба у справах дітей Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області про стягнення моральної та матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , яка є законним представником неповнолітнього ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача матеріальну шкоду в загальному розмірі 214 000 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача та ОСОБА_2 у рівних частках моральну шкоду в загальному розмірі 2 000 000 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що 12.11.2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_2 . Від попереднього шлюбу з ОСОБА_6 , який помер, позивач має двох дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . У зв`язку зі збільшенням родини, ОСОБА_1 з ОСОБА_5 вирішили придбати земельну ділянку та побудувати на ній будинок. 04.04.2007 року ОСОБА_1 продала 3-кімнатну квартиру в м. Одесі, яка належала позивачці на праві особистої приватної власності. За отримані від продажу квартири кошти, 10.04.2007 року позивач та ОСОБА_5 придбали земельну ділянку, площею 0,100 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 отримали право власності на земельну ділянку по 1/2 частині кожному. На вказаній земельній ділянці був побудований житловий будинок за рахунок залишку коштів від продажу належній позивачці квартири та сумісних заощаджень. 23.04.2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 отримали свідоцтво про право власності, відповідно до якого, будинок належить їм на праві спільної часткової власності.

Для закінчення внутрішньо оздоблювальних робіт та облаштування будинку, 31.07.2008 року ОСОБА_5 уклав договір кредиту №2008/695-Ф03.14/81 з Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», на підставі якого отримав кредит в сумі - 95 000 доларів США. У забезпечення договору кредиту від 31.07.2008 року, було укладено договір поруки № 06-09/1733, згідно якого відповідач - ОСОБА_3 є поручителем свого сина - ОСОБА_5 , та зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом та штрафів. 31.07.2008 року в забезпечення договору кредиту між Банком та іпотекодавцями - ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладено іпотечний договір, згідно п. 1.1 ст. 1 якого вони передали в іпотеку іпотекодержателю - АКБ «Укрсоцбанк» у якості забезпечення виконання позичальником зобов`язань за договором кредиту №2008/695-Ф03.14/81 від 31.07.2008 року наступне нерухоме майно: 1) земельну ділянку, загальною площею - 0,1 га., цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 ; 2) житловий будинок, загальною площею - 373,2 кв.м., житловою площею - 154,8 кв.м., що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 помер. Спадкоємцями першої черги на 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки є: ОСОБА_1 - дружина померлого, ОСОБА_2 - син померлого, ОСОБА_3 - батько померлого, ОСОБА_4 - мати померлого. ОСОБА_4 відмовилась від спадщини на користь свого чоловіка ОСОБА_3 .

Маючи усні домовленості, про відмову від спадщини в рахунок погашення заборгованості за кредитом, позивач також відмовилась від спадщини на користь ОСОБА_3 . Відтак, відповідач став спадкоємцем 3/8 частин будинку та земельної ділянки, вартістю 1 705 606,88 грн. Суть усних домовленостей позивача з відповідачем полягала в тому, що ОСОБА_1 відмовляється від належної їй частки спадщини після смерті чоловіка, за умови, що ОСОБА_3 погасить кредитну заборгованість як поручитель та особа, що прийняла спадщину та виконає обов`язки, передбачені ст. 1282 ЦК України. Надалі, позивач та відповідач планували сумісно продати будинок, щоб придбати для позивача та її дітей квартиру. Дану обставину підтверджує розписка від 20.04.2018 року, в якій ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_4 зобов`язалися не чинити перешкод ріелторам з метою огляду, фотографування житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , для огляду будинку потенційними покупцями. Після смерті ОСОБА_5 та відмови позивачки від спадкової маси на користь відповідача, стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 значно погіршилися. Отримавши бажану відмову позивачки від частки у спадщині у лютому 2012 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стали створювати нестерпні умови для сумісного життя. Вони почали ображати та принижувати позивачку у присутності дітей, що позначалось на їх емоційному та фізичному стані. У травні 2012 року відповідач з дружиною змінили замки, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 з дітьми не мала змоги потрапити до будинку та були вимушені тривалий час винаймати житло. Дана обставина підтверджується зверненням позивача до Біляївськог РВ та Висновком Біляївського РВ УМВС України в Одеській області від 01.07.2015 року, в якому зазначено: «після смерті в сім`ї ОСОБА_5 , з невісткою гр. ОСОБА_1 виникли неприязні відносини на грунті розподілу майна, а саме будинку за адресою АДРЕСА_1 .». Також ОСОБА_4 пояснила, що «оригінали документів про право власності на будинок знаходяться в банківській ячейці. Дані документи в банківську ячейку поклав ОСОБА_3 , який зараз знаходиться в морському плаванні». Отже, відповідач та його дружина, робили всі можливі речі, та чинили перешкоди, щоб у позивача не було можливості оформити спадщину на сина (їх онука) - ОСОБА_2 та проживати у будинку. Такі неправомірні дії з боку відповідача та його дружини, змусили позивача звернутися із заявою про вчинення кримінального правопорушення, яке кваліфікується за статтею 357 КК України (незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом або іншим важливим особистим документом). Незважаючи, на її звернення, кримінальна справа так і не була порушена у зв`язку з тим, що правоохоронні органи вирішили, що дана ситуація, належить до цивільно-правових відносин. Після того, як у 2012 році, відповідач сховав від ОСОБА_1 правовстановлюючі документи на нерухоме майно, вона була позбавлена можливості оформити спадщину на малолітнього сина. 31.03.2014 року позивач звернулася до ПАТ «Укрсоцбанк» із заявою про надання інформації стосовно залишку заборгованості за договором кредиту № 2008/695/-Ф03.14/81 від 31.07.2008 року, однак відповіді не отримала. 25.03.2015 року позивач повторно звернулася з вказаною заявою до ПАТ «Укрсоцбанк». 10.04.2015 року Банк надав відповідь №09.501-86/96-5282, в якій зазначив, що згідно ч. 1 ст. 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність», інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками на письмовий запит або з письмового дозволу відповідної юридичної чи фізичної особи або за рішенням суду. Тобто, позивачці було відмовлено у наданні інформації щодо розміру заборгованості за кредитом. ОСОБА_3 після смерті свого сина - ОСОБА_5 , позичальника за кредитним договором, сплатив за договором кредиту №2008/695-Ф03.14/81 від 31.07.2008 року, з 30.08.2011 року по 31.12.2012 року грошові кошти у сумі - 22 314,54 доларів США. 15.10.2014 року ОСОБА_4 на підставі довіреності №87 від 15.03.2012 року виданої від імені ОСОБА_3 , внесла готівкою в касу банку - 66 678,03 доларів США. Усього в рахунок погашення боргу за укладеним ОСОБА_5 договором кредиту, ОСОБА_3 сплатив грошові кошти у сумі 88 992,57 доларів США та 1 220,00 грн., як страховий платіж по договору страхування. Тобто, не зважаючи на те, що ОСОБА_1 є іпотекодавцем, Банк відмовив у наданні інформації щодо розміру заборгованості по кредиту, а особі по довіреності - ОСОБА_4 надається можливість вносити кошти в рахунок погашення заборгованості. Запит позивачки підтверджує, що вона не була обізнана про дії відповідача та він не повідомив її про погашення заборгованості за кредитом. Не маючи оригіналів правовстановлюючих документів на будинок в період з 2012 по 2015 рік, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не мав змоги отримати свідоцтво про спадкування за законом. З метою пошуку правовстановлюючих документів, ОСОБА_1 звернулась до Банку. Листом від 26.05.2015 року, повідомлено, що документи на будинок та земельну ділянку «на відповідальне зберігання банком не приймались». В той час, як позивач намагалася захистити майнові права свого малолітнього сина - ОСОБА_2 , та оформити свідоцтво про право на спадщину за законом після його померлого батька, відповідач з неприязних почуттів утримував у себе правовстановлюючі документи, чим порушував права малолітньої дитини. Щоб мати можливість захистити права свого малолітнього сина, позивачка вимушена була витрачати кошти та час, звертаючись до різних інстанцій, для поновлення правовстановлюючих документів на будинок та земельну ділянку. 22.09.2015 року ОСОБА_1 повторно отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно на 1/2 частку земельної ділянки та свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 07.09.2015 року на житловий будинок. Після отримання поновлених документів на будинок, з метою захисту прав свого малолітнього сина, позивачка вимушена була звернутись до Біляївського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на спадщину за законом малолітнім ОСОБА_2 . Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 02.10.2015 року було відкрито провадження по справі №496/4715/15-ц.

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 27.11.2015 року позов задоволено, та визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його батька - ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 . Позивач звернула увагу суду на те, що рідні дідусь та бабуся ( ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ), декілька років чинили перешкоди для онука -ОСОБА_2 , аби той не отримав належної йому за законом частки у спадщині після смерті батька. Дана обставина є нелюдяною, та такою, що заставляла страждати позивачку як мати, та саму дитину. В зв`язку з тим, що відповідач чинив перешкоди позивачці та її сину у користуванні майном, а саме не надавав можливості проживати у будинку з травня 2012 року, ОСОБА_1 вимушена була звернутись до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про виділ частки будинку та земельної ділянки в натурі та вселення.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 15.11.2017 року по справі №496/2990/16-ц позов задоволено частково, а саме виділ в натурі технічно був неможливий, тому було затверджено порядок користування приміщеннями будинку та земельної ділянки. Також зазначеним рішенням задоволена позовна вимога про вселення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в житловий будинок. Згодом було відкрито виконавче провадження, але майже на протязі чотирьох років державному виконавцю так і не вдалося забезпечити виконання рішення суду про вселення, так як ОСОБА_3 чинив перешкоди. Той факт, що відповідач чинив перешкоди у користуванні будинком та мешканням в ньому, також підтверджується тим, що задля забезпечення вільного доступу спеціалісту по виготовленню геодезичної зйомки земельної ділянки та експерту ПП «Одеський науково - дослідний центр експертних досліджень ім. Скибінського С.С.» ОСОБА_9 до вказаного будинку для проведення експертизи, старший державний виконавець Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби був вимушений залучати працівників органів внутрішніх справ, що підтверджується постановою про залучення працівників органів внутрішніх справ від 13.06.2017 року по ВП №53862696. І тільки після залучення інспектора ГРПП Усатівського ВП ГУНП України в Одеській області ОСОБА_10 - ОСОБА_4 дозволила увійти на подвір`я та до будинку. 15.11.2017 року Біляївським районним судом Одеської області був виданий виконавчий лист по справі №496/2990/16-ц щодо вселення позивача та ОСОБА_2 до будинку.

Коли виконавче провадження про вселення було відкрито, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просили ОСОБА_1 не вселятися примусово, а зачекати трохи, щоб продати сумісно будинок та придбати для неї та сина інше житло, про що була складена в присутності державного виконавця та правоохоронних органів, власноручно написана розписка, в якій відповідач з дружиною зазначили, що не будуть чинити перешкод в огляді будинку та земельної ділянки ріелторами у зв`язку з їх продажем. Однак, пізніше стало відомо, що відповідач не мав наміру продавати будинок, всі його дії були направлені на те, щоб позивач не мешкала в будинку з дитиною, та шляхом введення її в оману та обнадіювання в продажу, робили всі можливі дії, щоб позивач з сином не могли користуватися належними їм частками будинку. Через такі непорядні та протиправні дії відповідача, позивач була вимушена знову звернутися до виконавчої служби. Постановою від 11.03.2020 року відновлено виконавче провадження про вселення ОСОБА_1 та ОСОБА_11 до будинку в зв`язку з тим, що боржник - ОСОБА_3 перешкоджає користуватися житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 . Не зважаючи, на відновлене виконавче провадження, рішення суду про вселення до теперішнього часу не виконане. На протязі дев`яти років (з травня 2012 року) маючи власне житло (1/2 частину житлового будинку у ОСОБА_1 та 1/8 у малолітнього ОСОБА_2 ) позивач та її неповнолітній син, якому виповнюється 15 років, вимушений спати з нею на одному ліжку, так як площа кімнати в гуртожитку не дозволяє організувати друге спальне місце, в зв`язку з тим, що в цій кімнаті також організована кухня для прийому їжі. Такі дії відповідача та його дружини, порушують ст. 316-319 ЦК України, що полягає в перешкоджанні власникам майна - позивачу та її сину, користуватися та володіти належними їй частинами будинку та земельної ділянки.

Крім того, протиправна поведінка відповідача та його дружини, також позбавили ОСОБА_1 можливості здавати у найм (оренду) належні їй та сину частини житлового будинку та отримувати гроші. Згідно сайтів по здачі в оренду аналогічних житлових приміщень в даній місцевості, середня вартість орендної плати складає 2 000,00 грн. на місяць. Починаючи з травня 2012 року по 02.04.2021 року утрачена вигода позивача складає 214 000,00 грн. Відмова позивачки від належної їй спадкової маси в розмірі 1/8 частини житлового будинку та земельної ділянки, вартість якої складає 22 345, 00 доларів США, була обумовлена введенням її в оману з боку відповідача та його дружини. 13.04.2021 року ОСОБА_1 стало відомо, що ОСОБА_3 оформив на себе належну їй 1/2 частину будинку та земельної ділянки, тому всі його обіцянки про сумісний з позивачем та її сином продаж нерухомого майна та купівлю їм окремого житла були та є суцільним обманом, задля затягування часу та позбавлення позивача з сином можливості користуватися та розпоряджатися будинком та земельною ділянкою. У зв`язку з неправомірним і незаконним ставленням до позивачки та її багатодітної родини, було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона та її малолітній син зазнали у зв`язку з діями відповідача, які полягали в перешкоджанні їй та її дітям, в тому числі і малолітньому онуку відповідача, користуватись та проживати у належній позивачці та її сину частинах будинку. Підставою дія відшкодування моральної шкоди є: 1) душевні переживання, які позивачка зазнала у зв`язку з неможливістю користуватись власним майном, а також те, що вказане змусило її спочатку винаймати житло, а потім мешкати в кімнаті гуртожитку та спати з сином на одному ліжку, так як розмір кімнати не дозволяє поставити йому власне ліжко; 2) душевні страждання ОСОБА_2 , на очах якого дідусь ( ОСОБА_3 ) з бабусею ( ОСОБА_4 ) не пускали його до будинку при примусовому виконанні рішення суду про вселення. ОСОБА_3 , ОСОБА_4 спричинили позивачці та її сім`ї страждання, у них присутні неприємні, тяжкі та болісні відчуття, які призводять до емоційного дискомфорту, душевної болі та стресу від безвихідності. Визначальним для стягнення моральної шкоди є порушення прав позивачки та її сина внаслідок неправомірності дій відповідача. На протязі більше 9-ти років триває протиправна поведінка відповідача, яка полягає у перешкоджанні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 користуватися власним майном та проживати у ньому. У зв`язку з викладеним, позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

ОСОБА_3 надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначив, що позивачка стверджує, що нею була продана належна їй квартира в м. Одеса та за ці кошти, а також за суміжні кошти з ОСОБА_5 вони придбали земельну ділянку та збудували будинок, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно розрахунку вартості, проданої квартири позивачки, відповідно до договору купівлі-продажу, її вартість склала 15 124 гривні. Відповідно до даних з офіційного сайту Міністерства фінансів України, курс валют на період продажу квартири складав: 505,00 грн. за 100 доларів США. Тобто по відношенню до курсу валют, на період 04.04.2007 року, вартість проданої квартири склала 3 000 доларів США. Відповідно до висновку №066/2017 судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, складеного 22.08.2017 року, який позивачка надала в якості доказів, вартість будинку та земельної ділянки, на час проведення експертизи, склала 178 763 доларів США. Тобто, при елементарному співвідношенні вартості проданої квартири та вартості будинку з земельною ділянкою, вбачається наявність внесення набагато більших коштів на придбання земельної ділянки та будівництво будинку, яких у позивачки не могло бути в наявності. Вказаний факт підтверджує наявність внесення відповідачем та його дружиною ( ОСОБА_4 ) грошових коштів на придбання земельної ділянки та будівництво вказаного будинку. ОСОБА_1 в позовній заяві вказує про місце реєстрації та проживання відповідача та третьої особи на стороні відповідача - АДРЕСА_1 . Факт реєстрації та можливість проживання за певною адресою та певному будинку можливі за наявності добровільної згоди власника(ів) нерухомого майна. Тобто, позивачем навіть не ставиться питання щодо реєстрації та проживання відповідача та його дружини за вказаною адресою, оскільки дане питання ніколи не оскаржувалося та не могло бути оскарженим, так як придбання земельної ділянки та будівництво будинку здійснювалося за кошти відповідача. Позивачка вказує на свої звернення до різних органів та установ як на доказ того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 створили їй нестерпні умови проживання та робили всі можливі дії, щоб вона з сином не могли користуватися належними їм частками будинку, називаючи вказані дії протиправними. При цьому ОСОБА_1 надає в якості доказів відповіді з Біляївського РВ ГУМВС України в Одеській області, де їй рекомендовано звернутись до суду. Відповідно ознак протиправності дій відповідача не встановлено, та не могло бути встановлено, оскільки їх в апріорі не існувало.

Також, до позовної заяви в якості доказу позивачка надала відповідь на її звернення до Біляївської районної адміністрації Одеської області, в якій їй детально роз`яснені дії державного виконавця відносно реалізації належній їй частині нерухомого майна та вказано, що: «у неповнолітнього ОСОБА_2 , як члена сім`ї одного із співвласників, не припинялось право користування майном як під час передачі майна на реалізацію, так і під час передачі такого майна стягувачу». Позивачка в позовній заяві вказує на те, що відповідач разом з дружиною 20.04.2018 року написали розписку, в якій зобов`язалися не чинити перешкод ріелторам з метою огляду зазначеного нерухомого майна. При цьому ОСОБА_1 надала копію акту державного виконавця Кольца О.О. від 13.07.2017 року, в якому зазначено: «при виїзді за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 відчинила вхід до подвір`я та будинку за вищевказаною адресою, чим забезпечила вільний доступ спеціалісту по виготовленню геодезичної зйомки земельної ділянки та експерту ПП «Одеський науково-дослідний центр експертних досліджень ім. Скибінського С.С.». Позивач не повідомила, що в цей період відбувався розгляд цивільної справи, предметом якого було вказане вище нерухоме майно та судом була призначена судова оціночно-будівельна, будівельно-технічна та земельно-технічна експертизи, відповідно реалізація майна унеможливлювалась. Позивачка в позовній заяві вказує на неможливість проживання в будинку АДРЕСА_1 . Але, наявні документальні підтвердження щодо неправдивості вказаного.

Згідно акту державного виконавця Кольца К.Ю. від 20.04.2018 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вселено до житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Тобто, актом підтверджено факт, що позивачка разом с сином мали реальну можливість вільно проживати в будинку за зазначеною адресою і ніяких перешкод в цьому їм не створювалось.

Позивачка вказує, що вона вимушена була орендувати квартиру, а потім мешкати в гуртожитку. При цьому, вона не надала ніяких документально підтверджуючих даних щодо оренди квартири чи кімнати в гуртожитку. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ніколи не створювали перешкоди в користуванні позивачкою та її сином, житловим будинком та земельною ділянкою за вказаною адресою. Позивач, маючи на меті уникнення від відповідальності за погашення кредиту, небажання доглядати за будинком та приймати участь в утриманні нерухомого майна, вирішила залишити місце проживання (за місцем реєстрації) та в подальшому безпідставно обвинувачувати відповідача в порушенні її майнових прав. Позивачка в позовній заяві акцентує увагу на оформленні відповідачем належну їй 1/2 частку нерухомого майна, мотивуючи, що вказаний факт вказує на перешкоду відповідачем користуватися нерухомим майном та загальне бажання продати будинок.

Верховним Судом по справі №496/3728/17 (провадження 61-14866св19) постановою від 22.04.2020 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 вказано розгорнуту позицію щодо зазначеної частки нерухомого майна та дій всіх учасників справи. З огляду на вказану позицію Верховного Суду, слід правильно визначитися з позицією позивачки по цивільній справі № 496/4933/21. Стосовно обов`язків сторін до вимог законодавства та практики Верховного Суду України: «у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 року у справі № 390/34/17 зроблено висновок, що добросовісність (п.6 ст. 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів сторони договору або відповідного правовідношення». Згідно з ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, які було одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використано в інтересах сім`ї. Статтею 1282 ЦК України визначено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Встановлені судами обставини свідчать, що після смерті ОСОБА_5 , (чоловіка ОСОБА_1 ) спадкоємці були зобов`язані задовольнити вимоги Банку в межах вартості успадкованої 1/2 частини житлового будинку та земельної ділянки. В іншій частині вимог Банку зобов`язаною особою була ОСОБА_1 , згідно з ч.4 ст. 65 СК України та як іпотекодавець за іпотечним договором від 31.07.2008 року, в межах належної їй 1/2 частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані на АДРЕСА_1 .

Зазначені вимоги, в частині зобов`язань спадкоємців після смерті ОСОБА_5 та в частині зобов`язань ОСОБА_1 , були виконані відповідачем в повному обсязі на суму 88 992,57 доларів США у період до 15.10.2014 року. З огляду на рішення суду у справі №496/3728/17 (провадження 61-14866св19) постановою Верхового Суду від 22.04.2020 року, відносно вказаного нерухомого майна та подальшого виконання постанови про передачу майна в рахунок погашення боргу, виконавчою службою проведені електронні торги, на яких майно тричі виставлялось на реалізацію, з проведенням встановлених діючим законодавством уцінок майна, однак це майно не було реалізоване у зв`язку із відсутністю допущених учасників торгів. Таким чином, відповідач вимушений був вдатися до офіційної процедури погашення заборгованості позивачки, з метою уникнення з її сторони чергової маніпуляції та зловживанням цивільним правом, а також недопущення безпідставного збагачення за рахунок літніх людей (відповідача та його дружини), а також за рахунок свого неповнолітнього сина та їхнього онука - ОСОБА_2 . Позивачка вказує на бажання відповідача заволодіти всім нерухомим майном та залишення її неповнолітнього сина без майна. В цьому випадку слід надати правильну оцінку діям відповідача та його дружини - ОСОБА_4 , які, насамперед, направленні на збереження недоторканності 1/8 частини, належної їх онуку ОСОБА_2 , оскільки, після погашення заборгованості по кредиту, відповідач мав всі належні йому права щодо заяви позову, стосовно вказаної 1/8 частини, так як спадкоємці разом з майном успадковують всі наявні зобов`язання спадкодавця. Але, ОСОБА_3 добровільно відшкодував борг за кредитом Банку та навіть не намагався заявляти претензії до позивачки, як законного представника неповнолітнього ОСОБА_2 , щодо погашення частки боргу. Відповідач, несучи збитки та незручності, незважаючи на відмову позивачки в допомозі, прийняв всі можливі заходи, щодо збереження всього нерухомого майна.

При цьому відповідач не заперечував проти проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в одному будинку. Від позивачки лише вимагалась допомога в утриманні майна в належному стані, з метою його збереження для її сина та онука відповідача та третьої особи - ОСОБА_2 . Відповідач разом з дружиною ніколи не заперечували щодо проживання позивачки та ОСОБА_2 в будинку за адресою: АДРЕСА_1 та не здійснювали ніяких перешкод в проживанні та користуванні вказаним майном. При розгляді виниклої загальної ситуації щодо порушення прав неповнолітнього ОСОБА_2 слід зауважити, що у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відсутній факт порушення, оскільки ними здійснено максимум зусиль на збереження майна, яке належить ОСОБА_2 та надання йому можливості вільно проживати та користуватися належним йому майном, а також отримання благ, які йому можуть надати дідусь та бабуся. У відповідача та його дружини дуже сильні родинні почуття, тому вони ніколи не бажали та не намагалися порушити права онука чи спричинити йому якусь шкоду, як матеріальну так і моральну.

Позивачка, діючи навмисно та бажаючи отримати не належні їй права та блага, використовуючи неповнолітнього ОСОБА_2 для досягнення своїх цілей, які знайшли відображення в зазначеній вище постанові Верховного Суду України, лишила можливості неповнолітнього ОСОБА_2 проживати за вищевказаною адресою, користуватися усіма можливими благами цивілізації, насолоджуватися життям, змусила дитину покинути житло та наражає його на наслідки ворожості по відношенню до своїх дідуся та бабусі, чим спричиняє йому моральної шкоди. Позивачка з наявністю неприхованого бажання отримати неналежні їй права та блага, створює нові приводи для вимагання у сім`ї відповідача коштів, постійно спричиняє незручності та судові тяжби. ОСОБА_1 надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право і це є зловживання правом.

Представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат Затинацька Є.І. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомив.

Третя особа - ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомила.

Представник служби у справах дітей Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області у судове засідання не з`явилася, але надала письмову заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що вона працювала юристом у приватній фірмі, наразі пенсіонер. З березня 2014 року свідок є представником позивачки з питання оформлення правовстановлюючих документів на будинок, які були викрадені її родичами. В березні 2014 року до свідка звернулася ОСОБА_1 та пояснила, що вона з сином - ОСОБА_2 проживали за адресою: АДРЕСА_1 , в приватному будинку, який був оформлений згідно державного акту на землю, по 1/2 частині на померлого чоловіка ОСОБА_5 , та 1/2 частина позивачці. Будинок був прийнятий в експлуатацію по 1/2 частині подружжю. Проте, доступу в будинок позивачка не мала, з травня 2012 року вона в ньому не проживала. Позивач розповідала свідку, що її чоловік за життя взяв кредит, частина боргу залишилася не погашеною. Свідок готувала заяву в банк з проханням повідомити розмір боргу. У надані такої інформації в банку відмовили, оскільки позивач та представник не є стороною, повідомлено, що такі дані можуть бути надані на вимогу суду. Свідок поїхала з позивачем до нотаріуса, оскільки остання не мала змоги прийняти спадщину, але оскільки у позивачки не було оригіналів правовстановлюючих документів, нотаріус відмовив письмово. Свідок вирішувала питання відновлення документів про право власності позивача на землю та житловий будинок. Згодом позивач отримала документи на будинок та землю. Вільного доступу до будинку відповідач та ОСОБА_4 не забезпечили, тому свідок звернулася з позовом до Малиновського районного суду м. Одеси в інтересах ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно. Після ухвалення рішення свідок займалася питанням відновлення доступу до житлового будинку. Довелося звертатися до суду з позовом про встановлення порядку користування житловим приміщенням та вселення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у вищевказаний житловий будинок. Судом було прийнято рішення про призначення судово-технічної експертизи. Доступу до будинку відповідачем та третьою особою забезпечено не було, тому було відкрито виконавче провадження та в примусовому порядку свідок доставила експерта, а виконавча служба запросила поліцію для забезпечення порядку на території будинку під час його огляду експертом. Пізніше було надано висновок експерта, тому позивач думала, що тепер доступ до будинку буде безперешкодний. Вперше після прийняття рішення про вселення, свідок та позивач поїхали до спірного будинку без державного виконавця, але двері ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не відчинили. Після цього довелося звернутися до виконавчої служби, тому вселення позивачки відбувалося у примусовому порядку. Приїхавши до будинку, свідок та позивач очікували більш двох годин, проте доступу до нього не було. Приїхали поліція, охоронне агентство, державний виконавець. Приблизно через 2-3 години позивачці був забезпечений доступ до будинку.

Сторони дійшли згоди, що будинок будуть продавати. Була складена розписка про те, що відповідач забезпечить доступ ріелтору для обстеження території та будинку. Свідок пояснила, що її та позивачку ввели в оману, оскільки у цей період ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у розмірі 44 тис. доларів США, за погашення ОСОБА_3 кредиту. Відповідач та третя особа повідомили позивачку, що якщо вона відмовиться від 1/8 частини житлового будинку на користь ОСОБА_3 , останній погасить кредитну заборгованість. ОСОБА_1 оформила відмову від спадщини. Після написання відмови від спадщини між сторонами почалися сварки, провокації, відповідач та третя особа - ОСОБА_4 ображали позивачку в присутності дітей. ОСОБА_1 була вимушена переїхати проживати до знайомих, пізніше винаймала квартиру. Замки в будинку відповідач змінив, доступу до будинку у позивачки не було, вона не мала змоги взяти одяг. Після ухвалення рішення про стягнення боргу з позивача на користь відповідача, було відкрито виконавче провадження, в рамках якого належна 1/2 частина спірного будинку ОСОБА_1 відійшла ОСОБА_3 , в рахунок погашення боргу. На теперішній час у позивачки приватизована кімната у гуртожитку на 4 чоловіка (вона та троє дітей), по 1/4 частині кожному. Однак, на вказане майно накладено арешт та у позивачки наявний борг перед виконавчою службою у розмірі 100 000 грн. Відповідач та третя особа ввели в оману позивача, оскільки не придбали їй квартиру після відмови від спадщини.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що вона є головним державним виконавцем. У 2018 році вона вселяла ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Проводила виконавчі дії, проте будинок не відчиняли, чекали 3 години. Потім приїхало охоронне агентство з поліцією, були присутні поняті, лише через 3 години вдалося потрапити у будинок. Було складено акт про вселення. Сторони домовилися добровільно щодо допуску ріелторів з продажу будинку, про що було складено розписки між собою. Складений акт підписали сторони, поняті. Ключі від будинку не передавали, оскільки сторони домовилися на місці. Позивач залишилася у будинку, тому державний виконавець поїхала.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, свідків, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_14 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого Іллічівським РАЦС м. Одеси, актовий запис - 949.

ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 , батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_14 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис - 165.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис - 10650.

ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданого третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис - 784.

Згідно довідки Одеського навчально-виховного комплексу № 53 «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-ліцей» Одеської міської ради Одеської області № 231 від 18.05.2020 року, ОСОБА_2 навчається у вказаній установі в 7-Г класі.

04.04.2007 року ОСОБА_1 продала ОСОБА_15 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 46.6 кв.м., житловою площею 32.0 кв.м., яка належала продавцю на праві приватної власності. Продаж квартири зроблений за 15 124 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 04.04.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Горецькою В.М., та зареєстрованого в реєстрі за № 2585.

31.07.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (Кредитор) та ОСОБА_5 (Позичальник) був укладений договір кредиту № 2008/695-Ф-03.14/81, пунктом 1.1. якого визначено, що Кредитор надає Позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 95 000 доларів США, зі сплатою 13,50% річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначених в Додатку № 2 до цього Договору, що є його невід`ємною частиною, та з кінцевим терміном повернення заборгованості по Кредиту до 30.07.2023 року (включно), на умовах, визначених цим Договором. Пунктом 1.3. - 1.3.2. договору передбачено, що в якості забезпечення Позичальником своїх зобов`язань щодо погашення Кредиту, сплати процентів, комісій, можливої неустойки (пені, штрафу), а також інших витрат щодо задоволення вимог Кредитора за договором, Кредитор укладає: в день укладення цього договору - з Позичальником та майновим поручителем іпотечний договір, за умовами якого Позичальник та Майновий поручитель передає Кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, кадастровий номер::04:001:0093, загальною площею 0.100 га., цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить Позичальнику та Майновому поручителю на праві спільної часткової власності; житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 373.20 кв.м., житловою площею 154.80 кв.м., та належить Іпотекодавцю та Майновому поручителю на праві спільної часткової власності. В день укладення цього договору, Кредитор укладає з Позичальником та Поручителем - в особі ОСОБА_3 договір поруки за умовами якого, Поручитель поручається перед Кредитором за виконання Позичальником своїх обов`язків за цим Договором у повному обсязі і відповідає перед Кредитором разом з Позичальником як солідарний боржник.

Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок АДРЕСА_3 , виданого на підставі рішення виконкому Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 09.04.2008 року № 189, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на праві приватної власності в рівних частинах кожному належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 928729, виданого 18.08.2008 року, земельна ділянка, площею 0.100 га., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) належить ОСОБА_5 . Співвласником 1/2 частини земельної ділянки є ОСОБА_1

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , виданого виконавчим комітетом Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, актовий запис - 90.

31.03.2014 року ОСОБА_1 зверталася до директора акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» з заявою, в якій зазначила, що у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 та прийняття спадщини її неповнолітнім сином, просила надати їй довідку про залишок заборгованості за договором кредиту № 2008/695-Ф03.14/81 від 31.07.2008 року.

Представником ПАТ «Укрсоцбанк» 23.04.2014 року було надіслано на адресу приватного нотаріуса Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Підгірняк О.А. претензію за місцем відкриття спадщини № 08.506-297/12569, з проханням повідомити інформацію стосовно видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 та довести до відома спадкоємців про претензію Кредитора.

15.10.2014 року ОСОБА_4 від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності № 87, у ПАТ «Укрсоцбанк» внесла грошові кошти у розмірі 66 678,03 доларів США, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним ОСОБА_5 , що підтверджується квитанцією № FJB071.

Листом начальника відділення «Черьомушки» № 695 ПАТ «Укрсоцбанк» - Лернер Т.М. від 10.04.2015 року № 09.501-86/96-5282 відмовлено ОСОБА_1 у наданні довідки стосовно заборгованості по кредитному договору №2008/695-Ф03.14/81 від 31.07.2008 року, оскільки вказані відомості є банківською таємницею та можуть бути надані на письмовий запит або з письмового дозволу відповідної юридичної чи фізичної особи, за рішенням суду.

Листом начальника відділення «Черьомушки» № 695 ПАТ «Укрсоцбанк» - Лернер Т.М. від 28.04.2015 року № 10.1-186/37-5186, повідомлено відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби про те, що у зв`язку з виконання ОСОБА_5 зобов`язань за договором кредиту №2008/695-Ф03.14/81 від 31.07.2008 року, припинив свою дію іпотечний договір б/н від 31.07.2008 року, укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та іпотекодавцем - майновим поручителем - ОСОБА_1 .

У зв`язку з повним погашенням кредиту, ПАТ «Укрсобанк» просило здійснити припинення запису про іпотеку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та зняти заборону відчуження на речові права на: земельну ділянку, загальною площею 0,1 га., кадастровий номер: :04:001:0093, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; житловий будинок, загальною площею 373.2 кв.м., житловою площею 154.8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що належать іпотекодавцям ОСОБА_1 , ОСОБА_5 .

Листом приватного нотаріуса Біляївського районного нотаріального округу Підгірняк О.А. № 184/02-14 від 03.06.2015 року відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/8 частку житлового будинку, та 1/8 частку земельної ділянки, площею 0.100 га., кадастровий номер: :04:001:0093, наданої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки ним не надано правовстановлюючі документи, якими підтверджується право власності спадкодавця - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , на вищевказане нерухоме майно. Для видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на вищезазначене нерухоме майно ОСОБА_2 необхідно надати правовстановлюючі документи.

ОСОБА_1 зверталася до керівника Одеського обласного філіалу «Унікредит банк» (АКБ «Укрсоцбанк») з заявою,в якій зазначила, що в жовтні 2014 року кредитна заборгованість була погашена. Але, вказана установа не проінформувала заявника з приводу: чи діє іпотечний договір № 1348 від 31.07.2008 року; утримання оригіналу свідоцтва про право власності № НОМЕР_6 на житловий будинок і державного акту на земельну ділянку № 83 від 18.02.2008 року. Просила усунути перешкоди у здійсненні позивачем права користування правовстановлюючими документами та розпоряджатися майном, яка належить їй та її сину.

Листом начальника відділення «Черьомушки» № 695 ПАТ «Укрсоцбанк» Лернер Т.М. № 09.501-86/96-7890 від 26.05.2015 року повідомлено ОСОБА_1 про те, що правовстановлюючі документи: оригінал свідоцтва про право власності № НОМЕР_6 та державний акт на землю № 83 від 18.02.2008 року на відповідальне зберігання Банком не приймались.

Згідно висновку начальника Біляївського РВ (з обслуговування Біляївського району та м. Теплодар) ГУ МВС України в Одеській області О.В. Драгана від 01.07.2015 року, в ході перевірки було встановлено, що відносини, які виникли між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відносяться до розділу цивільно-правових.

Начальник Біляївського РВ Драган О.В. листом від 28.07.2015 року № 48/8634 повідомив ОСОБА_1 про те, що її звернення, згідно Закону України «Про звернення громадян», матеріали перевірки від 01.07.2015 року Біляївським РВ (з обслуговування Біляївського району та м. Теплодар) ГУ МВС України в Одеській області уважно розглянуто.

ОСОБА_1 зверталася до начальника Біляївського РВ (з обслуговування Біляївського району та м. Теплодар) ГУ МВС України в Одеській області Усатівського відділення поліції з заявою, в якій просила посприяти присутністю співробітника правопорядку для вселення позивача та її сина на житлову площу ( АДРЕСА_1 ), яка належить їм на праві власності, оскільки відповідач та третя особа негативно ставляться до цього питання.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_7 від 07.09.2015 року, житловий будинок, загальною площею 373.2 кв.м., житловою площею 154,8 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на праві приватної спільної часткової власності, кожному належить по 1/2 частині вказаного житлового будинку.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.09.2015 року, до житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , було застосовано обтяження у вигляді арешту, на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії та номер 45418333, виданої 11.11.2014 року. Зазначено, що особою, майно/права якої обтяжуються (власник) є: ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_8 від 22.09.2015 року, земельна ділянка, кадастровий номер: :04:001:0093, загальною площею 0,1 га., цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на праві приватної спільної часткової власності, кожному належить по 1/2 частині земельної ділянки.

Згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.09.2015 року, ОСОБА_1 належить на праві спільної частикової власності 1/2 частина земельної ділянки, кадастровий номер: :04:001:0093, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 02.10.2015 року по справі № 496/4715/15-ц було відкрито провадження по справі за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Біляївського районного нотаріального округу Підгірняк О.А. про визнання права власності на спадщину. Вказана ухвала була надіслана на адресу ОСОБА_1 12.10.2015 року.

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 27.11.2015 року вказаний позов було задоволено, визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті його батька - ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ; визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частку земельної ділянки, загальною площею 0.100 га., кадастровий номер: :04:001:0093, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті його батька - ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 . Рішення набрало законної сили 08.12.2015 року.

30.11.2015 року Біляївським районним судом Одеської області винесено ухвалу про виправлення описки в заочному рішення від 27.11.2015 року. Ухвала набрала законної сили 07.12.2015 року.

Постановою головного державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Кольца О.О. від 13.06.2017 року в рамках виконавчого провадження № 53862696, відкритого на підставі виконавчого листа № 496/2990/16-ц, залучено трьох працівників Усатівського ВП ГУНП в Одеській області для забезпечення охорони громадського порядку та фізичного захисту державних виконавців та залучених осіб, при проведенні виконавчих дій, які будуть проводитися 13.07.2017 року об 11:00 год. за адресою: АДРЕСА_1 . Вказану постанову було надіслано головним державним виконавцем Кольца О.О. на адресу ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Усатівського ВП ГУНП в Одеській області 13.06.2017 року за вих. № 10629/21, що підтверджується супровідним листом.

13.07.2017 року головним державним виконавцем Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Кольца О.О., у присутності понятих - ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , та інших осіб, що були залучені до проведення виконавчих дій: інспектора ГРПП Усатівського ВП ГНУП в Одеській області - Вітрук Е.О., ОСОБА_4 , представника стягувача за довіреністю - ОСОБА_12 , було складено акт про те, що при виїзді за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 відчинила вхід до подвір`я та будинку за вищевказаною адресою, чим забезпечила вільний доступ спеціалісту по виготовленню геодезичної зйомки земельної ділянки та експерту ПП «Одеський науково - дослідний центр експертних досліджень ім. Скибінського С.С.» Скибінській Т.М. до вказаного будинку та земельної ділянки, для проведення експертизи.

У висновку судового експерта ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибінського С.С.» Скибінської Т.М. № 066/2017 судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 22.08.2017 року, було зазначено ринкову вартість житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , - 4 548 285 грн. (178 763 доларів США), ринкову вартість 1/8 та 1/2 частини вказаного житлового будинку, запропоновані варіанти порядку користування приміщеннями житлового будинку, варіанти розподілу земельної ділянки, що знаходиться за вищевказаною адресою.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 15.11.2017 року по справі № 496/2990/16-ц позовну заяву ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ частки будинку і земельної ділянки в натурі та вселення задоволено частково. Виділено ОСОБА_2 у користування 1/8 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: приміщення № 12 - житлова, площею 24.4 кв.м. Виділено ОСОБА_1 у користування 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: приміщення № 10 - житлова, площею 14.7 кв.м., приміщення № 13 житлова, площею 28.1 кв.м., приміщення № 14 - житлова, площею 28.9 кв.м. Приміщення №1 - хол площею 29,0 кв.м., № 2 - кухня площею 38,6 кв.м., № 5 - котельня площею 7,5 кв.м., № 6 - санвузол площею 9,3 кв.м., № 7 - гараж площею 51,7 кв.м., № 8 - гардероб площею 6,0 кв.м., № 9 - гардероб площею 9,3 кв.м., № 11 - хол площею 36,0 кв.м., № 15 - санвузол площею 14,1 кв.м., № 16 - балкон площею 16,9 кв.м., загальною площею 154,8 кв.м. залишити у загальному користуванні співвласників. Виділено в натурі 1/8 частину ОСОБА_2 земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 площею, 55 кв.м., згідно графічного зображення № 5: -від точки 5 по прямій лінії на відстані 17,53 м (до точки 15); -з подальшим поворотом вправо по прямій лінії на відстані 3,13 м (до точки 16); -з подальшим поворотом справо по прямій лінії на відстані 17,59 м (до точки 6); -з подальшим поворотом вправо по прямій лінії на відстані 3,13 м до первісної точки відліку (до точки 5). Вхід на територію земельної ділянки організовано з території загального користування. Виділено в натурі 1/2 частину ОСОБА_1 земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 220 кв.м., згідно графічного зображення № 5: -від точки 16 по прямій лінії на відстані 12,33 м (до точки 17); -далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 0,8 м (до точки 18); -з подальшим поворотом вправо по прямій лінії на 15,99 м (до точки 19); -далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 1,87 м (до точки 7); -з подальшим поворотом вправо по прямій лінії на відстані 12,3 м (до точки 6); - з подальшим поворотом вправо по прямій лінії на відстані 17,59 м до первісної точки відліку (до точки 16). Вхід на територію земельної ділянки організовано з території загального користування. Вирішено вселити ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В частині виділу в натурі ОСОБА_2 1/8 частини житлового будинку, ОСОБА_1 1/2 частини житлового будинку, а також в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою позовну заяву залишено без задоволення. Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір по 3413,40 грн. з кожного. Рішення набрало законної сили 27.11.2017 року.

11.12.2017 року Біляївським районним судом Одеської області було видано виконавчий лист по справі № 496/2990/16-ц про вселення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно акту державного виконавця відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління в Одеській області Кольца К.Ю. від 20.04.2018 року, складеного у присутності понятих - ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , та інших осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_20 , ОСОБА_12 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вселено до житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до письмової розписки від 20.04.2018 року, ОСОБА_4 зобов`язалася не чинити перешкоди ріелторам в огляді нерухомого майна з метою огляду, фотографування житлового будинку і земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Просила попереджати її за три години до приїзду ріелтора.

Відповідно до довідки Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області про реєстрацію місця проживання особи № 423 від 27.05.2019 року, ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 27.11.2008 року по теперішній час.

Постановою головного державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кольца К.Ю. від 11.03.2020 року відновлено виконавче провадження № 55443238 з виконання виконавчого листа № 496/2990/16-ц про вселення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана постанова була надіслана на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 11.03.2020 року за вих. № 6237/30.

Постановою Верховного суду від 22.04.2020 року у справі № 496/3728/17 касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково; постанову Одеського апеляційного суду від 13.06.2019 року скасовано; рішення Біляївського районного суду Одеської області від 24.05.2018 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 на його користь 1 183 601,00 грн., що на день подання позовної заяви еквівалентно 44 496,28 доларів США та судових витрат в розмірі 8 060,00 грн. змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, у розмірі 23 672,02 грн. Зазначено, що з моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції, постанова Одеського апеляційного суду від 13.06.2019 року втрачає законну силу та в подальшому виконанню не підлягає.

Відповідно до довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області № 3221 від 08.10.2020 року, ОСОБА_2 дійсно проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . На вказаній житловій площі проживає та прописані 2 особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , яка є власником 1/2 частини вказаного житлового будинку.

04.12.2020 року позивач зверталася до начальника Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області з заявою, в якій зазначила, що 15.11.2017 року Біляївський районний суд Одеської області прийняв рішення про вселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 та ОСОБА_4 продовжують чинити перешкоди у вселенні вказаних осіб до будинку та їх проживанню, не дивлячись на те, що 13.07.2017 року вселення було здійснено. Через неправомірні дії відповідача та третьої особи 11.03.2020 року знову відкрито виконавче провадження. З причини виникнення Covid-19, на момент написання заяви, рішення суду від 15.11.2017 року залишилося не виконаним. Просила прийняти всі необхідні заходи для виконання рішення суду про вселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до вказаного житлового будинку.

04.12.2020 року ОСОБА_1 зверталася до Біляївської районної державної адміністрації Одеської області з заявою, в якій просила вжити заходи щодо недопущення порушення інтересів дитини, з урахуванням прийнятої постанови від 05.11.2020 року про передачу її майна ОСОБА_3 , прийняти до уваги той факт, що виконавче провадження про вселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в житловий будинок відновлено 11.03.2020 року, і на момент звернення з заявою не виконане.

Біляївська районна державна адміністрація Одеської області листом від 30.12.2020 року за вих. №Г-804-23 повідомила ОСОБА_1 про те, що було розглянуто її звернення від 04.12.2020 року щодо недопущення порушення майнових та житлових прав дитини. Зазначено, що згідно постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 05.11.2020 року та відповідно до Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2831/5, арештоване майно тричі виставлялося на реалізацію, з проведенням встановлених діючим законодавством уцінок майна, однак не було реалізоване у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів. Зважаючи на те, що у неповнолітнього ОСОБА_2 , як члена сім`ї одного із співвласників, не припинялось право користування майном як під час передачі майна на реалізацію, так і під час передачі такого майна стягувачу, то відповідно у державного виконавця не існувало обов`язку отримати відповідний дозвіл органу опіки та піклування.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.04.2021 року, 02.04.2021 року за ОСОБА_3 було зареєстровано право спільної часткової власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; 14.06.2016 року за ОСОБА_2 було зареєстровано право спільної часткової власності на 1/8 частину вказаного житлового будинку; 08.05.2008 року за ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було зареєстровано право спільної часткової власності по 1/2 частині вищезазначеного житлового будинку, кожному; 01.08.2008 року було зареєстроване обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно, а саме: житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі іпотечного договору від 31.07.2008 року, в якому іпотекодержателем є АКБ «Укрсоцбанк», іпотекодавцями є ОСОБА_1 та ОСОБА_5

21.09.2022 року представником позивача - адвокатом Затинацькою Є.І. було надіслано на адресу Біляївського міськрайонного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) адвокатський запит №5, в якому вона просила надати копію виконавчого провадження № 55443238 про вселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , завірену належним чином.

Начальником Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Олефіром С.В. 28.09.2022 року за вих. № 2/374/21.12 були надіслані на адресу представника позивача - Затинацької Є.І. належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 55443238 про вселення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

З копії матеріалів виконавчого провадження № 55443238 вбачається, 06.03.2020 року ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_1 зверталася до начальника Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Олефіра С.В. з заявою про поновлення виконавчого провадження № 55443238, закритого державним виконавцем Кольца К.Ю. 18.05.2018 року, у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 перешкоджає ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживати, користуватися та розпоряджатися житловим будинком та земельною ділянкою, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Листом головного державного виконавця Біляївского міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кольца К.Ю. від 02.04.2021 року за № 10009/30 було повідомлено ОСОБА_3 про те, що 15.04.2021 року об 11:00 год. заплановано проведення виконавчих дій, а саме - примусове вселення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Роз`яснено, що примусове вселення стягувача здійснюється у присутності понятих із залученням працівників поліції. Відсутність боржника, повідомленого про день і час примусового вселення, під час виконання рішення про вселення не є перешкодою для вселення стягувача.

Листи Біляївского міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Горбатенко В.І. не отримував, конверти були повернуті на адресу вказаної установи з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

12.04.2021 року ОСОБА_3 звертався до начальника Біляївського районного відділу державної виконавчої служби Олефір С.В. з заявою, в якій просив відкласти процедуру вселення ОСОБА_2 в житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка запланована на 15.04.2021 року, у зв`язку з введеним карантином через велику кількість захворювань на Covid-19 та тим, що Одеська область знаходилася в «червоній зоні».

09.02.2023 року за вих. № 5085/21.12 головним державним виконавцем Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кольца К.Ю. було надіслано на адресу ОСОБА_3 виклик, в якому зобов`язано останнього з`явитися до виконавця 21.02.2023 року о 10:00 год. за адресою: АДРЕСА_4 та надати пояснення стосовно вселення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Одночасно зобов`язано надати: пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документа, а також повідомити про заходи, що вживаються з метою його виконання; копії паспорта громадянами України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон; документи щодо зареєстрованих осіб в житлових будинках, квартирах, що належать на праві приватної та/або спільної власності. Повідомлено ОСОБА_3 про обов`язок письмово повідомляти про повне чи часткове самостійне виконання рішення, виникнення обставин, що зумовлюють обов`язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну реєстрації), а також про зміну місця роботи.

14.03.2023 року за вих. № 9433/21.12. головним державним виконавцем Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кольца К.Ю. було надіслано на адресу ОСОБА_3 повідомлення про те, що 05.04.2023 року об 11:00 год. заплановано проведення виконавчих дій - а саме примусове вселення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначено, що примусове вселення стягувача здійснюється у присутності понятих із залученням працівників поліції. Відсутність боржника, повідомленого про день і час примусового вселення, під час виконання рішення про вселення, не є перешкодою для вселення стягувача.

Постановою головного державного виконавця Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кольца К.Ю. від 24.03.2023 року у виконавчому провадженні №55443238, виконавчий лист № 496/2990/16-ц, виданий 11.12.2017 року Біляївським районним судом Одеської області про вселення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , повернуто стягувачу, на підставі заяви стягувача - ОСОБА_1 від 24.03.2023 року про повернення виконавчого документа.

27.03.2023 року за вих. №11109/21.12 головним державним виконавцем Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кольца К.Ю. було надіслано на адресу ОСОБА_3 повідомлення про те, що проведення виконавчих дій, які були заплановані на 05.04.2023 року об 11:00 год., а саме примусове вселення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , скасовується у зв`язку із заявою стягувача про повернення виконавчого документа.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч.3цієї статті учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета позову на власний розсуд.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до вимог п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 Постанови від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду на підставі ст. 1166 ЦК України настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення.

До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення: позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам належить виходити з положень ст.453 ЦК, статей 48, 51, 52, 54, 56, 57 Закону України «Про власність». Зокрема, слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку з заподіянням шкоди майну.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами,які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Так, єдиною підставою для стягнення матеріальної шкоди з відповідача у розмірі 214 000 грн. позивач зазначила, що на протязі 9-ти років, маючи власне житло, вона вимушена його орендувати та проживати у гуртожитку у одній кімнаті з сином. Протиправна поведінка ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позбавила її можливості здавати в оренду належну їй та сину частини житлового будинку та отримувати гроші. Згідно сайтів по здачі в оренду аналогічних житлових приміщень в даній місцевості, середня вартість орендної плати складає 2 000,00 грн. на місяць. Отже, починаючи з травня 2012 року по 02.04.2021 року утрачена вигода позивача складає 214 000,00 грн.

Разом з цим, ОСОБА_1 не надала до суду жодного доказу на підтвердження того, що вона дійсно винаймає житло та проживає у гуртожитку (договір оренди, тощо).

Суду незрозуміло, чим керувалася позивач, визначаючи суму матеріальної шкоди у розмірі 214 000 грн., адже заявлена сума до стягнення нічим не обґрунтована та не підтверджена, ґрунтується виключно на її припущеннях, розрахована нею самостійно виходячи із власної оцінки можливих збитків.

Крім того, твердження позивача про те, що вона була позбавлена можливості здавати в оренду належну їй та сину частини житлового будинку та отримувати гроші також ґрунтуються на припущеннях, адже намір позивачки здавати вказане майно в оренду, нічим не підтверджені.

До суду не надано доказів, з яких можливо було б встановити винну особу у завданні матеріальної шкоди позивачу чи навіть сам факт спричинення такої шкоди.

Позивачем у позовній заяві детально викладені обставини щодо відносин, які виникли між нею та ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , обставини щодо кредитних зобов`язань, придбання майна, звернення до відповідних органів з заявами, тощо, але вони не можуть слугувати підставою для стягнення матеріальної шкоди з відповідача, адже не підтверджують факт завдання такої шкоди саме у розмірі 214 000 грн.

Тому, позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди не підлягають задоволенню за недоведеністю.

Вирішуючи справу в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на її користь та сина ОСОБА_2 у рівних частках моральної шкоди у розмірі 2 000 000 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 вказаної Постанови Пленуму передбачено, що відповідно до ст. 137 ЦПК України у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пунктом 18 Постанови Пленуму встановлено, що при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди суди мають виявляти і всебічно з`ясовувати причини й умови, що призводять до порушення прав фізичних і юридичних осіб та заподіяння їм моральної шкоди.

Особи, які зазнали порушення своїх, гарантованих Конституцією прав, нерідко високо оцінюють свої страждання. Тому розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки, що призвела до заподіяння шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками

В обґрунтування позовної вимоги щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 2 000 000 грн. позивач посилається на душевні страждання, які були заподіяні їй та її дітям внаслідок неправомірних дій відповідача, які полягають у його перешкоджанні позивачці користуватися та проживати у частині житлового будинку, яка належить їй та ОСОБА_2 .

Проте, в матеріалах справи міститься акт державного виконавця відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління в Одеській області Кольца К.Ю. від 20.04.2018 року, складеного у присутності понятих - ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , та інших осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_20 , ОСОБА_12 , в якому зазначено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вселено до житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відтак, можливо дійти висновку, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не чинили перешкоди позивачці у проживанні та користуванні належними їй та ОСОБА_2 частинах житлового будинку. Вказаним актом підтверджено можливість позивача та її сина вільно проживати у вищевказаному будинку.

Крім того, свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснила, що вселення позивача та ОСОБА_2 у вищевказаний житловий будинок відбулося, про що було складено відповідний акт.

Разом з цим, позивач у позовній заяві посилається на те, що отримавши бажану відмову позивачки від частки у спадщині у лютому 2012 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стали створювати нестерпні умови для сумісного життя. У травні 2012 року відповідач з дружиною змінили замки, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 з дітьми не мала змоги потрапити до будинку та були вимушені тривалий час винаймати житло. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 робили всі можливі речі, та чинили перешкоди, щоб у позивача не було можливості оформити спадщину на сина (їх онука) - ОСОБА_2 та проживати у будинку. Такі неправомірні дії з боку відповідача та його дружини, змусили позивача звернутися із заявою про вчинення кримінального правопорушення, яке кваліфікується за ст. 357 КК України (незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом або іншим важливим особистим документом).

Проте, позивач не надала суду жодного доказу на підтвердження викладених нею обставин, зокрема доказів звернення до поліції з заявою про вчинення кримінального правопорушення за ст. 357 КК України, доказів заміни замків, створення нестерпних умов проживання відповідачем.

Відсутність таких доказів спростовує доводи позивачки про дійсне завдання їй моральних страждань з боку відповідача.

Також слід зазначити, що виконавчий лист № 496/2990/16-ц, виданий 11.12.2017 року Біляївським районним судом Одеської області про вселення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , було повернуто стягувачу, на підставі заяви стягувача - ОСОБА_1 від 24.03.2023 року про повернення виконавчого документа.

Таким чином, враховуючи подану заяву позивача, державний виконавець позбавлена можливості виконати вимоги виконавчого листа № 496/2990/16-ц від 11.12.2017 року.

Тому, ОСОБА_1 , подаючи заяву про повернення виконавчого документа, фактично самостійно позбавила себе можливості проживати у житловому будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своїм сином - ОСОБА_2 .

Отже, в позовній заяві приводиться лише оціночне судження позивача щодо завдання їй та її сину - ОСОБА_2 моральної шкоди, яка полягає в тому, що вони відчувають душевні страждання, які спричинені діями відповідача та третьої особи - ОСОБА_4 , однак позивачем не надано належних та допустимих доказів, судом не встановлено, що з вини відповідача та третьої особи - ОСОБА_4 спричинена моральна шкода позивачці та її сину, відсутній причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , яка є законним представником неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4 , Служба у справах дітей Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області про стягнення моральної та матеріальної шкоди, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Статтею 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язанні з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача, тому підстави для стягнення на користь позивача понесених судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 22, 23, 386, 1166-1167 ЦК України, ст.ст. 12-13, 77, 81, 89, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , яка є законним представником неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4 , Служба у справах дітей Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області про стягнення моральної та матеріальної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 13.10.2023 року.

Суддя М.Л. Пасечник