Провадження № 22-ц/801/1963/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 рокуСправа № 127/17678/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 серпня 2023 року, ухвалене суддею Вінницького міського суду Вінницької області Вохміновою О.С.,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2021 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 представником яких є ОСОБА_1 , з участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору служби у справах дітей Вінницької міської ради та з урахуванням уточнення позовних вимог просило звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити відповідачів.

Позовна заява мотивована тим, що 08.02.2008 між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0101/0208/71-015, згідно якого останній отримав кредит в розмірі 97 000 доларів США на придбання квартири і зобов`язався повернути та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором між банком та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, відповідно до якого було передано в іпотеку квартиру.

Позивач вказує, що 28.11.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ФК «Вектор Плюс» укладено договір факторингу № 15, а також договір про відступлення прав вимоги за іпотечними договорами. Відповідно до п. 1.2 договору про передачу прав за іпотечним договором іпотекодержатель передає новому іпотекодержателю права за іпотечними договорами, в тому числі по іпотечному договору із ОСОБА_1

ОСОБА_1 належним чином не виконував зобов`язань за кредитним договором внаслідок чого рішенням суду від 12.03.2012 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 108 686, 88 доларів США. Проте, рішення суду не виконано, заборгованість не погашено. Тому, заборгованість в розмірі 108 686,88 доларів США є простроченою і на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 28.11.2012 року по 03.06.2022 року 3% річних на суму заборгованості складає 31 023, 54 доларів США.

ТОВ «Кредитні ініціативи» зазначає, що ринкова вартість квартири, яка є предметом іпотеки згідно звіту про незалежну оцінку майна від 16.06.2021 року складає 1 289 500 грн. В даній квартирі зареєстровані та проживають: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та малолітні діти ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Тому, позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на квартиру, шляхом продажу її на публічних торгах із встановленням початкової ціни на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності та примусово виселити відповідачів.

ТОВ «Кредитні ініціативи» вказує, що намагалось вирішити питання в досудовому порядку, надсилали вимогу про добровільне виселення, однак відповідачі відмовляються добровільно виселятись.

Вказані обставини стали підставою звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 серпня 2023 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу. Посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В якості основного доводу позивач посилається на те, що судом не правильно застосовано та обраховано строки позовної давності, оскільки строк було перервано. Крім того, від 07.06.2014 по 21.04.2021 тривав мораторій, що в свою чергу зупиняв перебіг позовної давності. Водночас, суд першої інстанції не взяв до уваги, що строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки були введені обмеження у зв`язку із карантином.

На апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 подав відзив, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Інші учасники справи правом подання письмового відзиву на скаргу не скористалися.

ТОВ «Кредитні ініціативи» подано до суду заяву про проведення судового засідання без участі представника.

Також, від представника ОСОБА_1 адвоката Огородника О.М. надійшла до суду заява, в якій він просив розглянути справу у його відсутність та у відсутність ОСОБА_1 . Вказали, що апеляційну скаргу не визнають в повному обсязі та просять відмовити у її задоволенні.

Відповідачі та треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання також не з`явились, були повідомлені, про причини неявки суд не сповістили.

Суд вирішив розглянути справу у відсутність нез`явившихся сторін.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши матеріали та обставини справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.02.2008 між позивачем та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0101/0208/71-015, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 97 000 доларів США, на строк до 07.02.2038 року включно зі сплатою відсотків за користування кредитом, передбачених договором. Кредитні кошти призначені для здійснення ОСОБА_1 розрахунків по договору купівлі-продажу двокімнатної квартири АДРЕСА_1 (п.1.4).

У п. 3.8 договору зазначено, що при порушенні умов, передбачених п.п.5.1.8 п.5.1 договору та/або у випадках, в яких чинним законодавством України передбачено право дострокової вимоги виконання зобов`язань, забезпечених іпотекою, та/або якщо позичальник порушує термін здійснення ануїтетних платежів, встановленим п.п.3.1.1 п.3.1 договору, внаслідок чого виникла заборгованість з погашення кредиту, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, а позичальник зобов`язаний виконати зазначені зобов`язання в порядку, передбаченому цим пунктом цього договору.

Відповідно до п. 8.5 договору, сторони домовились, що строк позовної давності за будь-якими вимогами банку, що випливають з цього договору, встановлюється тривалістю в 10 років (т.1 а.с. 7-11).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором № 0101/0208/71-015 від 08.02.2008 між банком та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, відповідно до якого було передано в іпотеку квартиру.

08.07.2009 ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору № 0101/0208/71-015 від 08.02.2008 року та внесено зміни і доповнення, домовившись, що на дату укладення цього договору про внесення змін і доповнень розмір строкової заборгованості за кредитом складає 96 451,19 доларів США (п.1). Прострочена заборгованість за договором відсутня (п.1.1). Кредитний договір № 0101/0208/71-015 від 08.02.2008 року викладено в новій редакції (т. 2 а.с. 43-48). Дострокове повернення кредиту врегульоване п.9 договору.

08.07.2009 ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору № 0101/0208/71-015 від 08.02.2008, виклавши в новій редакції п.1.3, 3.1.1., 3.1.5, 3.1.7, 3.1.12, 7.3. Інші умови кредитного договору залишені без змін. (т. 2 а.с. 41-42).

22.09.2009 ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін та доповнень № 3 до кредитного договору № 0101/0208/71-015 від 08.02.2008 року, виклавши в новій редакції п.3.1.12. Інші умови кредитного договору залишені без змін. (т. 2 а.с. 49).

31.03.2010 ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін та доповнень № 4 до кредитного договору № 0101/0208/71-015 від 08.02.2008 року, виклавши в новій редакції п.п 1.3.2, п.п 1.3.3, п.п 1.3.4 п. 1.3 кредитного договору (т. 2 а.с. 50).

28.11.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ФК «Вектор Плюс» укладено договір факторингу № 15, згідно з яким банк відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу по яких належить банку.

28.11.2012 між ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу. Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 договору у, клієнт відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі документації.

Позивачем направлялась до відповідачів повідомлення про усунення порушень та вимога про добровільне виселення, попереджено що у випадку невиконання даної вимоги, позивач звернеться до суду (Т.1 а.с.18).

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 12.03.2012 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 108 686,88 доларів США.

Відповідно до розрахунку боргу, наданого позивачем, всього по кредитному договору ОСОБА_1 сплатив 2,23 долари США, які зараховані на погашення процентів (Т.1 а.с. 17).

Згідно довідки № 715, виданої ОСББ «Подолянка-14», за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані та проживають: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1 а.с. 16).

З висновку органу опіки та піклування Вінницької міської ради слідує, що недоцільним виселення дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 194).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, враховуючи заяву відповідача про застосування строку позовної давності, виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності при зверненні до суду із позовом, оскільки банк змінив строк виконання зобов`язання листом від 24.11.2010, і визначив, що строк виконання зобов`язання настає 09.12.2010, при цьому правонаступник банку позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки лише 12.07.2021.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком, оскільки він зроблений з дотриманням норм матеріального та процесуального права із правильним застосуванням правових висновків.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Позивачем виконані умови договору, а саме, були надані кредитні кошти, що підтверджується матеріалами справи. У свою чергу позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у визначені договорами терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно з договором.

Частиною 1 ст. 33 та ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов`язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса.

Згідно із ч.ч.1,2 ст. 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення.

В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями ч.2 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Положення ЗУ «Про іпотеку» не передбачають та не вимагають від іпотекодержателя кожного разу перед зверненням до суду надсилати іпотекодавцю (та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця) письмову вимогу про усунення порушення.

Отже, за змістом ч.1 ст. 12, ч.1 ст. 33 та ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону.

Звернення банку з позовом з вимогою про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом (заявою) вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Судом установлено, що 27.10.2021 представник відповідача в суді першої інстанції звернувся із заявою про застосування строку позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Вказане наведене у правових висновках, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №369/6892/15-ц.

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється з дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 2-3258/2008.

У постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року в справі №201/15310/16 (провадження № 61-547св21) зазначено, що «слід розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки «піддається» впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо).

Положеннями статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується.

Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності.

За змістом статті 264 ЦК України переривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний.

Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Однією із підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову до одного із боржників.

Позовна давність шляхом пред`явлення позову переривається саме на ту частину вимог (право на яку має позивач), що визначена ним у його позовній заяві. Що ж до вимог, які не охоплюються пред`явленим позовом, та до інших боржників, то позовна давність щодо них не переривається. Обов`язковою умовою переривання позовної давності шляхом пред`явлення позову також є дотримання вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції та інших, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.

Схожих висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц та від 19 листопада2019 року у справі № 911/3677/17.

Верховний Суд звертає увагу, що позовна давність переривається пред`явленням особою позову, а не постановленням судом судового рішення.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 522/31199/13-ц (провадження№ 61-3872св18).

З матеріалів справи вбачається, що 08.02.2008 між позивачем та ОСОБА_1 укладено кредитний договір з терміном остаточного погашення кредиту 07 лютого 2038 року.

Згідно п. 3.9 договору вимога про виконання порушеного зобов`язання направляється банком позичальнику у письмовому вигляді та підлягає виконанню в повному обсязі протягом 30 календарних днів з моменту її надіслання банком за адресою позичальника, зазначеною в реквізитах цього договору, або повідомленою відповідно до умов п.5.1.6 п.5.1 цього договору. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище 30 денного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні листа з повідомленням про вручення або дата, зазначена в повідомленні, яке отримане позичальником особисто у банку.

Відповідно до п. 8.5 договору, сторони домовились, що строк позовної давності за будь-якими вимогами банку, що випливають з цього договору, встановлюється тривалістю в 10 років.

В зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, виникла заборгованість і кредитор 29.11.2010 надіслав вимогу про дострокове погашення заборгованості протягом 30 днів з дня отримання листа та повідомив про те, що в разі невиконання з метою захисту порушених прав та інтересів розпочне процедуру стягнення заборгованості у встановленому порядку, в тому числі за рахунок предмету іпотеки.

Таким чином, банк за власною ініціативою скористалось своїм правом на дострокове погашення кредитної заборгованості та змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором, тому згідно умов кредитного договору строк настав на 10 календарний день з дня направлення повідомлення 09.12.2010.

Тобто, досудовою вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором, направленою боржнику 29.11.2010, визначено, що ОСОБА_1 повинен був протягом 10 календарних днів з дати отримання цієї вимоги сплатити на рахунок банку заборгованість.

Позичальник у визначений новий строк належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого 13.07.2011 банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 12.03.2012 стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в сумі 108 686,88 доларів США.

У справі встановлено, що банк в 29.11.2010 подав досудову вимогу, в якій визначив, що строк виконання зобов`язання настає на десятий календарний день до 09.12.2010 та 13.07.2011 звернувся до суду з позовом про стягнення боргу по кредитному договору, вказане свідчить про те, що банк відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України сам змінив строк виконання основного зобов`язання.

Змінивши строк виконання основного зобов`язання, банк був зобов`язаний пред`явити позов до боржника протягом трьох років від дати, коли він дізнався про порушення свого права, тобто з дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Враховуючи строк надання кредиту та те, що банк скористався правом дострокового повернення кредитних коштів, внаслідок чого змінив строк виконання основного зобов`язання, приймаючи наявність судового рішення у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову банку у задоволення позову з підстав спливу позовної давності.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем пропущено строк для звернення до суду з позовом, так як строк позовної давності сплив у 2015 році, а тому висновки суду першої інстанції в даному випадку є правильними.

Водночас суд першої інстанції правильно виходив із того, що оскільки відмовлено у задоволенні позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, тому не підлягає задоволенню вимога про виселення.

При вирішенні спору, судом було враховано всі обставини справи, надано оцінку усім належним доказам.

Будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки були введені обмеження у зв`язку із карантином, апеляційним судом не приймаються до уваги, з огляду на таке.

Так, 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічний гарантій з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) №540-ІХ від 30 березня 2020 року, яким доповнено Розділ ХІІ Прикінцеві положення Цивільного процесуального кодексу хвороби України пунктом 3 такого змісту: "3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

11 березня 2020 року постановою Кабінету Міністрів України №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу (COVID-19)» через спалах у світі коронавірусу з 12 березня до 03 квітня 2020 року в Україні було введено карантин, який продовжено до 24 квітня 2020 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 02 квітня 2020 року №255, а в подальшому - до 11 травня 2020 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22квітня 2020року №291 та до 22 травня 2020 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 травня 2020 року №343, до 22 червня 2020 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року №392, до 31 липня 2020 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року №500, до 31 серпня 2020 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року №641.

17 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»№731-ІХ від 18 червня 2020 року (далі Закон №731-ІХ від 18 червня 2020 року), яким внесені зміни, зокрема у пункт 4 розділу X «Прикінцеві положення» ГПК України, пункт 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України та пункт 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України.

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №731-ІХ від 18 червня 2020 року процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» ГПК України, пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України, пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Оскільки Закон України № 731-ІХвід 18 червня 2020 року набрав чинності 17 липня 2020 року, тому процесуальні строки, які були продовжені Законом України № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються 06 серпня 2020 року.

Тобто, 07 серпня 2020 року закінчилися строки, які були введені карантином, який мав тимчасовий характер.

З матеріалів справи вбачається, що строк позовної давності закінчився після набуття 17 липня 2020 чинності Закону України № 731-ІХвід 18 червня 2020 року і на момент продовження процесуальних строків строк позовної давності у даній справі тривав .

Відтак введені тимчасові зміни по перехідних положеннях ЦПК України через коронавірусну хворобу не впливають на строки позовної давності в даній справі.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем пропущено строк для звернення до суду з позовом і висновки суду першої інстанції в даному випадку є правильним.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи скаржника про те, що суд не дав оцінки доказам, колегією суддів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення скаржником норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга не містить обставин, які б спростовували висновки суду і свідчили б про порушення судом норм процесуального та матеріального права, тому з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 жовтня 2023 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало