Справа № 206/4645/23
Провадження № 2-з/206/32/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2023року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Малихіної В.В., при секретареві Масюковій К.А., розглянувши в порядку ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заяву представника позивача адвоката Онищенка Тараса Олеговича про забезпечення позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Січ», третя особа ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про забезпечення позову, -

в с т а н о в и в:

09.10.2023 року представник позивача звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви, мотивуючи, що в подальшому позивач має намір звернутися з позовом про визнання недійсним договіру іпотеки.

Заяву обґрунтовано тим, що позивач є співвласником нежитлових будівель та споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме А-1 адміністративна будівля площею 449,9 кв.м., а- ганок, а1 ганок, а2, а3 ганок, Б-1 механічна майстерня площею 304,4 кв.м., 6-1 тамбур, 61 навіс, б2 сходи з козирком, Д-1 трансформаторна підстанція площею 49,1 кв.м., Е-2 адміністративна будівля площею 650,4 кв.м., е-1 прибудова, е1 сходи, 3-2 адміністративна будівля площею 130,4 кв.м., и- ганок з козирком, и1 ганок з козирком, и 2 сходи з козирком, Г вбиральня. Ж- ангар, К лабораторія, Н сарай (тимчас.), О сарай (тим час.), П навіс, Р- навіс, Т сарай (тим час.), У майстерня, Ф майстерня, Х ангар, Ц сарай (тим час.), №1-9 споруди, І, ІІ замощення.

У серпні 2023 року позивач вирішив здійснити продаж своєї частки у майні.

Проте, листом від 11.08.2023 року ОСОБА_2 повідомив, що зазначені нежитлові будівлі та приміщення є предметом іпотеки, згідно іпотечного договору від 24.03.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербак Т.В. та зареєстрованого в реєстрі за №785, яким забезпечується зобов`язання, що випливають із Кредитного договору №119/21 про надання кредиту на умовах кредитної лінії від 17.03.2021 року та надав відповідну копію договору.

Оскільки позивач не давав згоду та не підписував жодних договорів 15.08.2023 року представник позивача звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щербак Т.В. з адвокатським запитом, в якому просив надати всі наявні матеріали нотаріальної справи щодо посвідчення договору іпотеки з застереженням від 24.03.2021, зареєстрованого в реєстрі за №785, щодо передачі в іпотеку нежитлових будівель та споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що відповідач АТ «Банк Січ» знаходиться у стані ліквідації та його активи станом на сьогодні поступово виставляються Фондом гарантування вкладів на продаж. Разом з тим, оспорюваний договір містить застереження щодо реалізації предмета іпотеки іпотекодержателем, а тому Позивач має всі підстави побоюватись, що приміщення за оспорюваним договором може бути реалізоване відповідачем на торгах, що в свою чергу ускладнить виконання рішення та призведе до нових спорів з добросовісними покупцями.

У зв`язку з чим ОСОБА_1 просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно на вказане майно.

Розглянувши заяву про вжиття заходів забезпечення позову, зважаючи на фактичні обставини справи, суд вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при вирішенні питання про забезпечення позову суди повинні оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірність ускладнення виконання або невиконання судового рішення у разі невжиття таких заходів.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Згідно роз`яснень даних в п. 4 цієї постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, всупереч наведеним вище нормам, представник позивача зазначив в заяві, що ОСОБА_1 є співвласником зазначеного майна, проте не вказав в якій саме частині він володіє вказаним нерухомим майном, разом з тим висунув вимогу щодо накладення арешту та заборону державним органам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження всього зазначеного нерухомого майна, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 .

Крім того, позивач не надав суду належних доказів, а саме в матеріалах справи відсутній Кредитний договір №119/21, на підставі якого було укладено Іпотечний договір, який зареєстровано в реєстрі за № 785, що не дає суду можливості перевірити умови та виконання зобов`язання позичальником даного кредитного договору.

Більше того, в заяві зазначено, що представник позивача 15.08.2023 року звертався до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щербак Т.В. з адвокатським запитом, проте в матеріалах справи не міститься підтвердження такого звернення.

Разом з тим, згідно з п. 7 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити ціну позову, про забезпечення якого просить заявник.

Отже, цивільно-процесуальним законом визначено обов`язок заявника вказати та обґрунтувати причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення та його обґрунтування, вказати про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц.

Суд встановив, що обраний заявником спосіб забезпечення позову та подана заява про забезпечення позову не є співмірними із можливими заявленими позовними вимогами, оскільки заявник не врахувавши думку інших власників просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на все зазначене нерухоме майно, яким сам заявник володіє в частині. За таких обставин, суд вважає, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження нерухомого майна, а також шляхом заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій відносно вказаного майна в цілому - є не співмірним із заявленими в майбутньому позовними вимогами, що, свідчить про необґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд звертає увагу, що звернення до суду із заявою про забезпечення позову може відбуватись на будь-якій стадії судового процесу, а отже заявник не позбавлений можливості в подальшому повторно звернутися до суду з вмотивованою та обґрунтованою заявою про забезпечення позову.

Зважаючи на викладені обставини та беручи до уваги, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову - не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 149-154, 258-261, 353 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити у повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя В.В. Малихіна