Провадження №2/523/1546/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.

за участю секретаря - Славинського А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування до ОСОБА_1 , за участю третьої особи без самостійних вимог Служби у справах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ

Пересипська (колишня Суворовська) районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування звернулась до суду з позовною заявою в якій просить позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно його неповнолітнього сина, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що у відповідача рішенням суду від 16.07.2021р. був відібраний його син без позбавлення батьківських прав. Дитина була влаштована до Державного навчального закладу «Одеський центр професійно-технічної освіти» на повне державне забезпечення. Внаслідок військової агресії неповнолітнього ОСОБА_2 з 04.03.2022р. було евакуйовано до Польщі де він і знаходиться по теперішній час. В своїх поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав та виявив бажання займатися вихованням сина. Позивач зазначає, що ОСОБА_1 з часу відібрання у нього сина не звертався до відповідних органів із заявою щодо повернення сина в родину. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

Ухвалою судді від 07.11.2022р. було відкрито провадження у справі з призначенням розгляду справи в загальному позовному упровадженні.

Ухвалою суду від 24.04.2023р. було закрито підготовче провадження у справі з призначенням розгляду справи за участю сторін.

Представник позивача в судовому засіданні пред`явлені позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, та пояснила, що фактично підставою для звернення до суду є той факт, що ОСОБА_1 на протязі тривалого часу не звернувся до відповідних органів для повернення сина в родину. Правовою ж підставою для позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 є п.2 ч.1 ст.164 СК України.

Представник третьої особи вважала, що позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідач в судовому засіданні категорично заперечував проти позбавлення його батьківських прав, посилаючись на те, що після відібрання дитини та до теперішнього часу постійно спілкується з сином, до його евакуації до Польщі він постійно його відвідував та допомагав матеріально.

Суд, заслухавши учасників справи, опитавши неповнолітнього ОСОБА_2 , дослідивши письмові доказі по справі, прийшов до наступного висновку.

Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Його батьками є: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .

Мати неповнолітнього ОСОБА_2 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після смерті матері, хлопчик залишився на вихованні у батька, ОСОБА_1 . Які проживали в кв. АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 .

Заочним рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16.07.2021р. у справі №523/7716/21 неповнолітнього ОСОБА_2 було відібрано від батька, ОСОБА_1 без позбавлення батьківських прав.

ОСОБА_2 з часу відібрання його від батька був влаштований на повне державне забезпечення, зокрема до Одеського ліцею «Олімпієць» спортивного напрямку де він проходить навчання.

Згідно листа в.о. директора вказаного вище ліцею від 28.06.2022р., з 04.03.2022р. ОСОБА_2 , разом з групою дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, було евакуйовано до Польщі, відповідно до розпорядження Одеської обласної військової адміністрації №45/А-2022 від 01.03.2022р. Батько хлопця, ОСОБА_1 , продовжує регулярно спілкуватися з чином, підтримуючи з ним постійний телефонний зв`язок.

З наданих письмових пояснень ОСОБА_2 від 27.06.2022р. убачається, що його було проінформовано стосовно питання щодо позбавлення батьківських прав його батька. При цьому ОСОБА_4 заперечував проти позбавлення його батька батьківських прав, зазначивши, що він постійно спілкується з батьком по телефону, він щотижня відвідував його, приносив гостинці. У нього гарні стосунки з батьком та він бажає повернутися до нього.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 від 10.06.2022р. він категорично проти позбавлення його батьківських прав відносно сина, зазначивши, що він бажає займатися вихованням сина.

Згідно акту обстеження умов проживання від 10.06.2022р., проведеного представниками органу опіки та піклування за місцем проживання ОСОБА_1 , було встановлено, що квартира складає загальну площу 41 кв.м., будинок потребує ремонту, кухня прохідна, інші дві кімнати суміжні, опалення пічне, старі меблі, в наявності всі комунікації. У хлопця власна кімната, яка потребує ремонту.

Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради висновком від 16.09.2022р. № 01-05-З/222вх. вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно його сина, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Опитаний у судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_2 , в порядку ст.171 СК України, через відеозв`язок, оскільки в іншій спосіб такий не було можливим влаштувати, пояснив, що дійсно між ним та батьком гарні відносини, вони підтримують постійний телефонний зв`язок. ОСОБА_2 зазначив, що він має бажання закінчити навчання до виконання йому 18 років та повернутися до батька. Водночас, ОСОБА_2 зазначав, що батько може бути позбавлений батьківських прав, натомість він все одне буде залишатися його сином.

Всі інші надані суду письмові докази, в обґрунтування заявлених позовних вимог, суд до уваги не приймає, так як такі були предметом розгляду цивільної справи №523/7716/21, яким було надано оцінку під час ухвалення рішення суду про відібрання ОСОБА_2 від його батька, ОСОБА_1 , а відтак не має правового значення для вирішення даного спору по суті.

Звертаючись до суду з позовними вимогами, позивач в особі органу опіки та піклування не довів належними, допустимим та достатніми доказами застосування такого заходу, як позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , залишивши поза увагою, що батьківські права, тобто природні права, надані батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого повинна бути доведена.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні.

Як було встановлено судом у цій справі дії ОСОБА_1 після відібрання у нього сина вказують на те, що він бажає спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, виконувати свої обов`язки по відношенню до сина, який, за умовами військової агресії, на теперішній час був евакуйований та перебуває на вихованні у Польщі.

Та обставина, що на час розгляду справи ОСОБА_1 не звернувся із заявою про повернення сина, що фактично і є підставою для звернення до суду з даним позовом, не може безумовно свідчати про те, що батько дитини не бажає приймати участь у його утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Статтею 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд не погоджується з наданим висновком про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно його сина, оскільки по перше такий ґрунтується лише на доказах, які були предметом вирішення судом питання про відбирання дитини у справі №523/7716/21 та відносяться до 2021р., по друге, сам висновок має посилання на те, що ОСОБА_1 з часу відібрання дитини цікавитися успіхами, життям та побутом сина, щотижня відвідував його, приносив гостинці. На теперішній час постійно підтримує з сином телефонний зв`язок.

Наданий суду висновок не має негативних характеристик ОСОБА_1 , та відомості про те, що він свідомо та остаточно знехтував своїми обов`язками відносно дитини, втратив цікавість до дитини, а інтереси дитини вимагають застосування такого крайнього заходу як позбавлення батька батьківських прав.

Зважаючи на викладене, оцінуючи зібрані по справі докази, як кожний окремо та і у їх сукупності, поряд із нормами права, які регулюють виниклі правовідносини, суд вважає, що пред`явлені позовні вимоги є безпідставними та не доведеними, а відтак не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.12,13,76,200,206,259, 263-265,268 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування до ОСОБА_1 , за участю третьої особи без самостійних вимог Служби у справах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав залишити без задоволення у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення складено 11 жовтня 2023р.

Суддя