ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/1761/22 Номер провадження 22-ц/814/3715/23Головуючий у 1-й інстанції Бондарь В.А. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Пилипчук Л.І., Лобова О.А.,

цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 22 грудня 2022 року, ухвалене суддею Бондарь В.А., по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Заводської міської ради Миргородського району Полтавської області, третя особа нотаріус Першої лохвицької державної нотаріальної контори про встановлення місця відкриття спадщини, визнання права власності на спадкове майно.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом до Заводської міської ради Миргородського району Полтавської області, в якому просив встановити місце відкриття спадщини за місцем знаходження нерухомого майна спадкодавця ОСОБА_3 - с.Бодаква, Миргородського району Полтавської області, визнати за ним право власності на земельну ділянку після смерті ОСОБА_3 .

В обґрунтування позову вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , після смерті останнього відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 2.32 га в межах згідно з планом на території Бодаквянської сільської ради Лохвицького району Полтавської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, посвідченого Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 048003 від 16.08.2004 року, кадастровий номер земельної ділянки :00:007:0318. Від імені спадкодавця заповіти не посвідчувалися. До липня 2022 року позивачу не було відомо про смерть батька, так як з 2018 року йому не було відомо про місце проживання батька ОСОБА_3 .

Зазначав, що постановою Першої Лохвицької державної нотаріальної контори від 14.10.2022 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій відносно спадкового майна, так як не встановлено місце відкриття спадщини, він пропустив термін для подачі заяви після смерті ОСОБА_3 та відсутні правовстановлюючі документи на пайову земельну ділянку розміром 2,32 га.

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 22 грудня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Заводської міської ради Миргородського району Полтавської області, третя особа: нотаріус Першої лохвицької державної нотаріальної контори про встановлення місця відкриття спадщини, визнання права власності на спадкове майно задоволено.

Встановлено місце відкриття спадщини за місцем знаходження нерухомого майна спадкодавця ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 - с.Бодаква Миргородського району Полтавської області.

Визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , право власності на земельну ділянку площею 2,32 га, кадастровий номер: :00:007:0318, яка розташована на території Заводської міської ради Миргородського району Полтавської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 048003, виданого 16 серпня 2004 року на ім"я ОСОБА_3 .

З рішенням суду від 22.12.2022 р. не погодився ОСОБА_1 як особа, яка не брала участі у справі, та вважає, що вказаним рішенням суду порушено його права, як спадкоємця спірної земельної ділянки.

В апеляційній скарзі, просить скасувати вищевказане рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що оскільки рішенням суду встановлено факт його постійного проживання із ОСОБА_3 по день смерті спадкодавця, відтак він є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після померлого діда ОСОБА_3 , оскільки заяву про прийняття спадщини після смерті останнього ніхто не подавав та спадкова справа не заводилася.

Окрім того вказував, що оскільки ОСОБА_2 вимоги до суду про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини не заявляв, а судом не досліджувалось питання поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, тому вимога про визнання за ним права власності в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_3 є передчасною, що свідчить про невірно обраний спосіб захисту позивачем своїх прав.

Окрім того зазначає, що спадкодавець ОСОБА_3 постійно проживав та помер в с. Кардаші Путивльського району Сумської області, що зазначено у витязі з ДРАЦС про його смерть, та зазначено у повторному свідоцтві про смерть від 26.07.2022 року, яке надавалося позивачем ОСОБА_2 .

Таким чином, суд першої інстанції вказав місцем смерті спадкодавця с. Бодавка Миргородського району, що не відповідає дійсності.

Від ОСОБА_1 та Першої лохвицької державної нотаріальної контори надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Інші учасники судового процесу будучи повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, шляхом надсилання судових повісток на їх електронні адреси, до суду не з`явились.

За таких обставин, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Районний судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 26.07.2022 року, видане повторно). Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді права власності на земельну ділянку площею 2.32 гектара в межах згідно з планом на території Бодаквянської сільської ради Лохвицького району Полтавської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, посвідченого Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 048003 від 16.08.2004 року, кадастровий номер земельної ділянки :00:007:0318. Від імені спадкодавця заповіти не посвідчувалися.

Також встановлено, що до липня 2022 року позивачу не було відомо про смерть батька, так як з 2018 року ОСОБА_2 не було відомо про місце проживання ОСОБА_3 .

Постановою Першої Лохвицької державної нотаріальної контори від 14.10.2022 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальних дій відносно спадкового майна, так як не встановлено місце відкриття спадщини, позивач пропустив термін для подачі заяви після смерті ОСОБА_3 та відсутні правовстановлюючі документи на пайову земельну ділянку розміром 2,32 га.

Згідно довідки сільської ради після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 в шестимісячний термін з заявою про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини ніхто не звертався. Спадкова справа не заводилася. Заповіти від імені спадкодавця не посвідчувались.

Задовольняючи позов, районний суд виходив з того, що наявні підстави для встановлення місця відкриття спадщини за місцезнаходженням майна спадкодавця, визнання права власності на майно спадкодавця не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому наявні підстави для визнання за позивачем в порядку спадкування права власності на земельну ділянку площею 2,32 га, кадастровий номер: :00:007:0318, яка розташована на території Заводської міської ради Миргородського району Полтавської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 048003, виданого 16 серпня 2004 року на ім"я ОСОБА_3 .

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком районного суду з наступних підстав.

За змістом ч.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України можуть бути: визнання права, визнання правочину не дійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Порядок визначення способу захисту, який суд може застосувати, здійснюючи правосуддя встановлено у ст. 5 ЦПК України.

При визначенні способу захисту у відповідності до вказаної норми слід враховувати положення ч. 1 ст. 13, п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, відповідно до яких спосіб захисту, який може застосувати суд при вирішенні справи, обирає позивач, а отже, суд позбавлений можливості на власний розсуд обирати і захищати права позивача у спосіб, який останній не просить застосувати.

За загальним правилом суд здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Зазначене слід розуміти так, що суд захищає права, свободи та інтереси осіб у спосіб, який прямо передбачений нормою матеріального права або договором.

При цьому, позивач, обираючи спосіб захисту, який він просить суд застосувати для захисту його прав, свобод чи інтересів, може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту (передбаченому законом або договором), якщо це не заборонено законом.

Якщо ж законом або договором не передбачено ефективного способу захисту, який би ефективно захищав права, свободи чи інтереси позивача, суд може може захистити їх у спосіб, що не суперечить закону.

Вказане з урахуванням положень ч.1 ст. 2 ЦПК України означає, що спосіб захисту, який позивач може обрати, а суд застосувати при здійсненні судочинства у будь-якому випадку має бути ефективним, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, дозволяє забезпечити реальне поновлення у порушених правах.

Тому, обираючи спосіб захисту позивач повинен перевірити, чи не передбачає закон або договір ефективного способу захисту.

Якщо такий спосіб захисту законом або договором передбачено, позивач повинен обрати саме такий спосіб.

Якщо у такому випадку позивач обрав інший спосіб захисту суд має відмовити у задоволенні позову, крім випадку, коли з урахуванням положень ч.2 ст. 5 ЦПК України, дійде висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту спроможний більш ефективно захистити порушення права, свободи чи інтереси особи, але за умови, що такий спосіб захисту є адекватним обставинам справи.

Суд не має визначати ефективний спосіб захисту права замість позивача, тобто виходити за межі позовних вимог у випадку, якщо обраний позивачем спосіб захисту права не є ефективним.

Велика палата Верховного суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у Постановах Великої Палати Верховного суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 20 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Тобто, саме на позивача покладено обов`язок у позовній заяві викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, а також вказати правові підстави позову, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, при розгляді справи повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів установлених під час розгляду справи, і не застосовує самостійно для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, якщо позивач не обґрунтовує ними свої вимоги з наданням відповідних доказів, і застосування цих норм призводить до зміни предмета позову або обраного способу захисту прав та інтересів.

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України, до спадкоємців першої черги належать діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У відповідності до частини першої статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Як зазначено в ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, що прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог ст. 68 ЗУ «Про нотаріат» при видачі свідоцтва перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом особам, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за захистом своїх прав за правилами позовного провадження.

Слід зазначити, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив, зокрема визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після померлого батька ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку.

Проте, районний суд задовольняючи позов, не звернув уваги на те, що згідно постанови Першої лохвицької державної нотаріальної контори від 14.10.2022 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій відносно спадкового майна, зокрема, і з підстав пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

При цьому, вимоги про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, після померлого батька ОСОБА_3 , позивачем заявлено не було.

Таким чином, оскільки позовна вимога про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_3 не заявлялася, а судом першої інстанції поважність причин пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини не досліджувалось, районний суд дійшов передчасного висновку про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування після померлого батька на земельну ділянку площею 2,32 га, кадастровий номер: :00:007:0318, яка розташована на території Заводської міської ради Миргородського району Полтавської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 048003, виданого 16 серпня 2004 року на ім"я ОСОБА_3 .

Враховуюич викладене, відсутні підстави для задоволення вимог ОСОБА_2 оскільки позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги слід зазначити, що ОСОБА_1 , який не брав участі у вказаній справі, є спадкоємцем 5 черги після смерті діда ОСОБА_3 .

Рішенням Путилівського районного суду Сумської області від 17 квітня 2023 року встановлено факт того, що місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 є АДРЕСА_1 .

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Кардаші Конотопського району Сумської області в період з 2011 року по 19 жовтня 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Із вказаного слідує, що ОСОБА_1 у відповідності до ч.3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину після смерті свого діда ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Кардаші Конотопського району Сумської області та є єдиним спадкоємцем після померлого, оскільки заяву про прийняття спадщини ніхто не подавав та спадкова справа не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 70012472 від 13.09.2022 року.

Таким чином, належним відповідачем у справі про визначення додаткового строку для прийняття спадщини є не Заводська міська рада Миргородського району, а ОСОБА_1 , який є спадкоємцем померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду від 22.12.2022 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст. 141 ЦПК України).

Матеріалами справи підтверджено, що за подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено 2977,20 грн.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з позивача на користь ОСОБА_1 2977.20 грн. в рахунок відшкодування понесених витрат зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до висновків Верховного Суду, що викладені у постанові від 01.09.2021 по справі № 178/1522/18 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 та частина 8 статті 141 ЦПК України).

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження N 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження N 61-44217св18).

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції надавалась правнича допомога адвокатом Соповою В.С. відповідно до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №24 від 19.05.2023, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 ; витрати на професійну правничу (правову) допомогу складають 3000,00 грн., що підтверджено вказаним договором, додатками до нього, де визначено розмір гонорару; рекомендованими (мінімальними) ставками адвокатського гонорару (винагороди); квитанцією на суму 3000, 00 грн(а.с. 62-67).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу зодоволено, з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню 3000 грн. витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. п. 3, 4, ст.ст. 382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 22 грудня 2022 року, - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Заводської міської ради Миргородського району Полтавської області, третя особа нотаріус Першої лохвицької державної нотаріальної контори про встановлення місця відкриття спадщини, визнання права власності на спадкове майно, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2977,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 16.10.2023 р.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді: Л.І. Пилипчук

О.А. Лобов