Справа № 331/1966/23
Провадження № 2/331/1057/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Світлицької В.М.

за участю секретаря Приходько Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернулася до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. Послуги надавались до нежитлового приміщення ХІ підвалу літ. А-4, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У період з 12.10.2016 р. по квітень 2021 р. на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 12.10.2016 р. право власності на вищевказане приміщення перейшло до ОСОБА_2 . Згідно рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17.03.2021 р. право власності на нежитлове приміщення ХІ підвалу літ. А-4 перейшло у спадок після померлого ОСОБА_3 до ОСОБА_1 . Концерн «МТМ» за період з 01.11.2016 р. по 30.04.2021 р. надав послуги до вказаного приміщення на загальну суму 27 491,23 грн. Відповідач за вказаний період жодних оплат за надані послуги не здійснювала. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення від оплати послуг у повному обсязі. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд стягнути визначену суму заборгованості та судовий збір.

Ухвалою суду від 29.03.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом з повідомленням сторін.

24.04.2023 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що послуги надавались до нежитлового приміщення ХІ підвалу літ. А-4, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Однак приміщення відповідача це неопалюваний підвал, де відсутня опалювальна площа. Послуга з централізованого опалення надається не на загальну площу приміщення, а лише на «опалювальну площу» у розумінні термінів, що затверджені Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 р. Площа горищ і технічних поверхів та підвалів до площі будинку не включається. У спірний період з жовтня 2016 р. по квітень 2021 р. жодного рахунку та акту прийому передачі позивачем не надсилалось та не отримувалось. Крім того, з квітня 2020 р. по квітень 2021 р. власником приміщення була інша особа ОСОБА_4 . Період з жовтня 2016 р. по 12.03.2017 р. знаходиться поза строком позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні цих вимог. Посилаючись на зазначені обставини, просила суд відмовити Концерну «МТМ» в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі за наявними у справі письмовими доказами, викладені у відзиві та письмових поясненнях заперечення підтримують в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що позивачем надавались послуги з надання теплової енергії у нежитлове приміщення ХІ підвалу літ. А-4, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

За змістом ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень розміщеної за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/95956317, рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17.03.2021 року по справі № 331/3112/20 було встановлено, що 12.10.2016 р. за договором купівлі-продажу нерухомого майна ОСОБА_2 придбав у власність нежиле приміщення ХІ підвалу А-4 за адресою: АДРЕСА_1 , а також вказаним рішенням було визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після померлого чоловіка ОСОБА_2 на наступне майно: нежитлове приміщення, ХІ/1 підвалу літ. А-4, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення ХІ/1; нежитлове приміщення, ХІ підвалу літ. А-4, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення ХІ.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 315010919 від 14.11.2022 року, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить нежитлове приміщення, ХІ підвалу літ. А-4, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Дата державної реєстрації 24.05.2021 року.

Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).

Положеннями ч.ч. 4, 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Положеннями ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» встановлено обов`язок споживача по своєчасному укладенню договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Пунктом 4 Правил користування тепловою енергією визначено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №904/2238/17 та від 16.10.2018 у справі №904/7377/17.

Відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого покладається і на споживача, і на теплопостачальну організацію, не виключає можливості стягнення зі споживача на користь теплопостачальної організації вартості послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини.

Будинок АДРЕСА_1 є багатоквартирним та підключений до системи централізованого опалення, до якої теплову енергію постачає Концерн «МТМ».

Отже, система опалення приміщення відповідача є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання будинку, в якому вона розташована, тобто у такому разі факт наявності теплопостачання в приміщенні відповідача в спірному періоді є підтвердженим та доведеним. Так, у зв`язку з тим, що об`єкт надання послуги відповідача має спільне з будинком підключення до теплової мережі позивача, то факт отримання теплоносія підтверджується рішеннями про початок та закінчення опалювального сезону 2016-2021 рр., відповідно до яких Концерном «Міські теплові мережі» було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі. Рішення про початок та закінчення опалювального сезону у м. Запоріжжя приймає виконавчий комітет Запорізької міської ради.

Крім того, факт надання послуги також підтверджується рахунком та актом приймання-передачі теплової енергії, виставленим позивачем відповідачу у спірному періоді.

Відповідно до пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила), розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Встановлено, що між позивачем та відповідачем відсутній укладений договір, а отже під час розрахунків застосовується термін оплати вказаний у пункті 18 Правил.

Згідно положень п. 30 Правил 630 Споживач зобов`язаний дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг.

Судом також встановлено, що за вказаний період заперечень з боку споживача щодо нарахувань, зазначених у рахунках та актах приймання-передачі теплової енергії на адресу Концерну «МТМ» не надходило.

Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, за власні кошти. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Опалення є однією із витрат, пов`язаною зі зберіганням нерухомого майна, а отже оплата за ці надані послуги для сталого функціонування приміщення є обов`язком власника.

Опалення - це послуга, яка надається для нормування температури повітря у приміщеннях. Приміщення відповідача використовується як робоча зона, тобто простір, в якому знаходяться робочі місця постійного або непостійного (тимчасового) перебування працівників, а отже підлягає нормуванню мікроклімат у приміщенні відповідно до ДСН 3.3.6.042-99 та ГОСТ 12.1.005-88.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання», місцева (розподільча) теплова мережа сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.

Встановлено, що наказом ДП «УкрНДНЦ» від 13.12.2017р. № 414 методом підтвердження за позначенням прийнято національний стандарт ДСТУ ЕN 12831-3:2017 «Енергоефективність будівель. Метод розрахунку проектного теплового навантаження. Частина 1. Теплове навантаження, Модуль М3-3» з набранням чинності з 15.12.2017 р.

Цей стандарт введено вперше і застосування його вносить низку суттєвих змін у спосіб обчислення тепловтрат приміщень, зокрема при визначенні теплового навантаження будівлі обов`язковим є врахування потенційних втрат тепла до суміжного простору. У межах цього стандарту суміжним простором може бути: 1. інше опалювальне приміщення в межах одного будівельного об`єкта; 2. інша будівельна особа в межах тієї ж будівлі (наприклад, сусідня квартира); 3. неопалювальний простір (неопалювальне горище/підвал, неопалювальний зимовий сад тощо); 4. сусідня будівля.

Тож, коли в багатоквартирному будинку в окремих групах приміщень демонтовані або відсутні радіатори внутрішньобудинкової системи опалення або впродовж тривалого часу відключена запірна арматура на системі опалення приміщення з встановленими індивідуальними приладами розподільного обліку теплової енергії, тоді температура внутрішнього повітря в цих приміщеннях понижується, порівняно з проектною, та на практиці виникають становища, коли температура по обидві сторони внутрішнього огородження суттєво відрізняється і спостерігаються значні втрати тепла через такі огородження.

Теплоенергія передається в опалювальні приміщення за рахунок теплопровідності, випромінювання і конвекції, і поширюється тепло не тільки від радіаторів, а й від інших елементів системи опалення (розподільчі трубопроводи, стояки тощо). Тіла, предмети, повітря, отримавши теплоенергію від носія, в свою чергу, передають тепло іншим тілам і предметам, нагріті повітряні маси переносять тепло в інші ділянки простору. Тепло передається від більш нагрітих тіл до менш нагрітих, і теплоенергія, що міститься в повітрі передається в тому числі і в сусідні приміщення через огороджувальні конструкції суміжних приміщень (стіни, стелі, підлога). Тому можливість визначення конкретної точки і повного обсягу надходження теплової енергії на опалення в конкретному приміщені відсутня.

Відповідно до п. 6.3.4. ДБН В.2.5-67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціонування», опалення слід проектувати з урахуванням теплового балансу між тепловтратами та теплонадходженнями, у тому числі теплоти, що регулярно надходить у приміщення від трубопроводів. Теплова енергія подається в житловий будинок через приєднану мережу і розподіляється по всьому будинку по внутрішньобудинковій системі теплопостачання, що складається із стояків, нагрівальних елементів, а також іншого обладнання розташованого на цих мережах. При цьому, відсутність радіаторів не означає відсутність споживання послуг з централізованого опалення, оскільки наявність стояків в приміщенні свідчить про надходження тепла в приміщення.

Таким чином, при підрахунку теплоспоживання необхідно враховувати, в тому числі, тепловиділення в приміщенні від поверхонь прокладених трубопроводів (стояків, підводок до приладів тощо), що знаходяться у приміщенні з приладами обліку або без них.

Якщо навіть у приміщенні відсутні опалювальні прилади, але є стояки, підводки до приладів, споживач повинен сплачувати за фактичне тепло, яке виділяється від зазначених трубопроводів.

Отже для стягнення заборгованості за поставлену позивачем та фактично спожиту відповідачем теплову енергію, доказуванню підлягає факт поставки/споживання такої теплової енергії, обсяг спожитої теплової енергії та її вартість.

Враховуючи знаходження належного відповідачу приміщення в багатоквартирному будинку, відсутність документів на підтвердження відключення від мережі опалення, суд вважає, що вказане приміщення є опалювальними.

Для звільнення від оплати за житлово-комунальні послуги споживач повинен не лише не мати відповідного договору та фактично не користуватися послугами, а відмовитися в установленому порядку від їх отримання.

За таких обстави, Концерн «МТМ» мав право на нарахування ОСОБА_1 основного боргу за поставлену теплову енергію за адресою нежитлового приміщення: АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення ХІ підвалу літ. А-4.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно із розрахунком основного боргу по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період з жовтня 2016 року по квітень 2021 року ОСОБА_1 нараховано за послуги з теплопостачання 27 491,23 грн.

При цьому, суд враховує, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 211293279 від 03.06.2020 року, ОСОБА_4 на праві приватної власності належало нежитлове приміщення, ХІ підвалу літ. А-4, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 в період з квітня 2020 року (дата державної реєстрації 14.04.2020 р.) по квітень 2021 року.

Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Концерну «МТМ» до ОСОБА_1 не підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості у період з квітня 2020 року по квітень 2021 року, оскільки позивачем не надано жодного доказу, щодо того, що остання була власником нежитлового приміщення ХІ підвалу літ. А-4, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та споживачем послуг в зазначений період.

Водночас, суд також враховує заяву представника відповідача про застосування позовної давності, з таких підстав.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

За захистом свого права Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом 29.03.2023 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду.

Згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 р. на всій території України, який неодноразово продовжувався Постановами Кабінету Міністрів України та діяв на час звернення Концерну «МТМ» до суду з цим позовом.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). В даному випадку перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Отже, до вимог Концерну «МТМ», строк позовної давності до яких не сплив на час початку дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, тобто станом на березень 2020 року, не можуть бути застосовані наслідки пропуску строку позовної давності.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії за період з березня 2017 року по березень 2020 року на суму 17 082,18 грн.

Оцінивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи та сукупність наданих сторонами доказів в їх взаємозв`язку і достатності, їх належність та допустимість, суд вважає, що ОСОБА_1 в порушення вищевказаних норм діючого законодавства належним чином не виконувала свої зобов`язання щодо оплати послуг з постачання теплової енергії, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, з урахуванням застосованого строку позовної давності, за період з березня 2017 р. по березень 2020 р. в загальному розмірі 17 082,18 грн., яка підлягає стягненню з відповідача судовому порядку.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

На підставі ст.141, 142 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору, пропорційно частці задоволених позовних вимог в розмірі 1667,75 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 223, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Концерну «Міські теплові мережі» (Філія АТ «Укрексімбанк» у м. Києві, МФО банку 322313, UA0047923, отримувач: Концерн «Міські теплові мережі», ) суму заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії за період з березня 2017 по березень 2020 року в розмірі 17 082 (сімнадцять тисяч вісімдесят дві) гривні 18 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Концерну «Міські теплові мережі» (р/р № НОМЕР_3 , ПАТ АБ «Укргазбанк», МФО 320478, ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1667,75 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: В.М. Світлицька