Справа № 235/6952/21
Провадження № 2/204/2965/23
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Єфімової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у якій просив суд стягнути з відповідача на його користь 9 000 грн. щомісячно, починаючи з 01.03.2021 року у відшкодування втраченого внаслідок ушкодження здоров`я заробітку довічно.

В обґрунтування позову зазначив, що вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10.09.2018 року, ОСОБА_2 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України. Вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10.09.2018 року, встановлено втрату професійної працездатності у позивача на 35 %. Вказаним вироком в частині вирішення цивільного позову крім іншого, стягнуто з відповідача на користь позивача, у відшкодування втраченого наслідок ушкодження здоров`я заробітку по 3 254 грн. 20 коп., щомісячно по 01.03.2021 року. Рішенням Міжрайонної МСЕК м. Покровська з 01.03.2021 року позивач визнаний - інвалідом 3 групи по загальному захворюванню на строк з 01.03.2021 року - безтерміново. Тобто на даний час є підстави для стягнення втраченого заробітку з 01.03.2021 року і довічно. Позивач наводячи свій розрахунок на підставі ст. 1197 ЦК України та Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» затверджено розмір мінімальної заробітної плати нижче розміру прожиткового мінімуму для - працездатних осіб: з 1 січня - 6000 гривень. П`ятикратний розмір становить 5 х 6000 грн. = 30000 грн., тобто розмір втраченого заробітку з 01.03.2021 року, складе з розрахунку : 30000 з - х 30 % = 9000 грн., у зв`язку з чим позивач звернувся до суду.

Ухвалою суду від 10.01.2023 року дану справу було прийнято до свого провадження та призначено розгляд справи за привилами загального позовного провадження.

У судове засідання позивач не з`явився, але 07.08.2023 року від представник позивача надійшла до суду заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги він підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення.

Відповідач до суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність не подавав, відзиву на позовну заяву не надсилав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню по наступним підставам.

У судовому засіданні встановлено, що 10.09.2018 року вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10.09.2018 року, ОСОБА_2 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, за фактом вчинення необережного тяжкого тілесного ушкодження у відношені ОСОБА_1 (а.с. 8-27).

Вказаним вироком встановлено, що рішенням Міжрайонної МСЕК позивач визнаний інвалідом 3 групи по загальному захворюванню вперше на строк з 14.10.2015 року по 01.02.2018 рік. Висновком комісійної судово-медичної експертизи № 76 від 03.09.2018 року встановлено, що стійка втрата професійної працездатності у позивача: період з 14.10.2015 року по 01.02.2018 рік, склала 35 %. Рішенням Міжрайонної МСЕК позивач визнаний інвалідом 3 групи і загальному захворюванню на строк з 01.02.2018 року по 01.03.2021 рік. Висновком комісійної судово-медичної експертизи № 76 від 03.09.2018 року встановлено, що стійка втрата професійної працездатності у позивача період з 02.08.2018 року по 01.03.2021 рік, склала 30 %. (а.с. 21-22).

Вказаним вироком в частині вирішення цивільного позову крім іншого, стягнуто з відповідача на користь позивача, у відшкодування втраченого наслідок ушкодження здоров`я заробітку по 3 254 грн. 20 коп., щомісячно по 01.03.2021 року.

В своєму позові позивач, як на доказ своїх позовних вимог, посилається на довідку серії 12 ААВ № 365652 від 05.08.2021 року до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, з якої вбачається, що при повторному огляді ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності, врахував з 01.03.2021 року загального захворювання, безстроково, встановлено потребу у медикаментозному лікуванні ( а.с. 32) та висновок комісійної судово-медичної експертизи № 76 від 03.09.2018 року згідно якого встановлено, що стійка втрата професійної працездатності у позивача період з 02.08.2018 року по 01.03.2021 рік, склала 30 %.

Позивач вважає, що висновок експерта № 76 від 03.09.2018 року встановив ступінь втрати загальної чи професійної працездатності, а довідка серії 12 ААВ №365652 від 05.08.2021 року, час з якого настала втрата працездатності та до якого часу працездатність втрачена.

Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Частиною першою статті 1197 ЦК України, передбачено, що розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

При визначенні розміру заробітку (доходу), який втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, важливу роль відіграє той факт, чи знаходиться особа у трудових відносинах. Так, якщо каліцтво чи інше ушкодження здоров`я було завдане особі, яка працювала за трудовим договором, то розмір втраченого заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності загальної працездатності.

Під поняттям «професійна працездатність» слід розуміти здатність особи до виконання певної роботи, виконання якої потребує певної кваліфікації. Відсоток втрати професійної працездатності особи встановлюється медико-соціальною експертизою і на підставі цього особа визнається інвалідом І, II або III групи. Загальною працездатністю вважають здатність особи до виконання будь-якої некваліфікованої роботи взагалі, яка не потребує спеціальних знань та навичок. Відсоток втрати загальної працездатності особи встановлюється також медико-соціальною експертизою. Тобто на розмір втраченого заробітку (доходу) впливають:

а) середній місячний заробіток потерпілого;

б) ступінь втрати професійної або загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід) слід обчислювати шляхом поділу сукупного заробітку (доходу) за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я на відповідно дванадцять або три. Пріоритетність у виборі найкращого співвідношення надається потерпілому. При цьому вказане співвідношення, яке і становитиме середньомісячний заробіток (дохід), не повинен бути менше п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Ще одним фактором, який впливає на розмір втраченого заробітку (доходу), є ступінь втрати професійної працездатності, а за її відсутності загальної працездатності. При цьому слід зауважити, що втрата працездатності може бути тимчасова або стійка (тривала).

Коли мова йде про тимчасову втрату працездатності, то вона повинна посвідчуватись листком тимчасової непрацездатності (лікарняним листком), який видається відповідним лікувальним закладом. Умови та порядок відшкодування такої шкоди встановлюються спеціальними законами ( з січня 2001 року до 1 січня 2015 року Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», з 01 січня 2015 року по теперішній час Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Стійка (тривала) втрата працездатності встановлюється медико-соціальними експертними комісіями Міністерства охорони здоров`я України (далі МСЕК). (Діяльність МСЕК та порядок проведення експертиз регламентуються: з квітня 1994 року до 18 грудня 2009 року «Порядком організації та проведення медико-соціальної експертизи втрати працездатності» затвердженого постановою КМУ №221 від 04 квітня 1994 року; з 18 грудня 2009 року по теперішній час Положенням про медико-соціальну експертизу затвердженого постановою КМУ № 1317 від 3 грудня 2009 року.)

На підставі проведеної цими органами медико-соціальної експертизи встановлюється ступінь втрати професійної працездатності особи. І лише у випадку, коли втрати професійної працездатності немає, тоді відповідні комісії встановлюють ступінь втрати загальної працездатності. Ступінь втрати працездатності встановлюється у відсотках на підставі висновку МСЕК.

Тобто, розмір втраченого заробітку (доходу) потерпілого обов`язково визначається з урахуванням втрати чи зменшення його професійної або загальної працездатності.

Відповідно до положень статті 24 Закону України «Про пенсійне забезпечення» причини й групи інвалідності, а також час настання інвалідності встановлюються органами медико-соціальної експертизи, що діють на підставі Положення про них, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

З аналізу пунктів 1, 11 Положення про медико-соціальну експертизу, пунктів 3, 26, 27 Положення про порядок, умови та критеріїв встановлення інвалідності затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 5 вересня 2011 року №561, встановлення МСЕК тієї чи іншої групи інвалідності внаслідок загального захворювання визначається за критеріями життєдіяльності людини, зокрема, здатністю особи до виконання трудової діяльності.

Здатність до трудової діяльності сукупність фізичних та духовних можливостей людини, яка визначається станом здоров`я, що дозволяє їй займатися різного виду трудовою діяльністю.

Параметрами оцінки є збереження або втрата професійної працездатності, можливість трудової діяльності за іншою професією, яка за кваліфікацією дорівнює попередній, оцінка допустимого обсягу роботи у своїй професії і посаді, можливість трудової зайнятості в звичайних або спеціально створених умовах.

Законодавство вирізняє професійну та загальну працездатність. Професійна працездатність передбачає здатність працівника до роботи за конкретним фахом і на певній посаді, у той час як загальна працездатність це здатність до виконання будь-якої роботи у звичайних умовах праці. Особа, яка зазнала каліцтва та якій встановлено інвалідність, може бути визнана частково працездатною. З метою встановлення в особи здатності до праці, МСЕК під час встановлення інвалідності має встановити ступінь професійної (а за її відсутності - загальної) працездатності у відсотках.

На підставі цих даних суд визначає розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу) у відсотках, що підлягає відшкодуванню.

Згідно до висновку експерта № 76 від 03.09.2018 року, комісійної судово-медичної експертизи, яка була проведена в рамках кримінальної справи у ОСОБА_1 встановлено, що стійка втрата професійної працездатності у позивача на період з 02.08.2018 року по 01.03.2021 рік, склала 30 %.

Вищезазначеним висновком зазначено відсоток втрати загальної професійної працездатності, та встановлено з якого часу вона настала, та по який час вона встановлена, тобто втрата працездатності позивача за період з 02.08.2018 року по 01.03.2021 рік, склала 30 %.

Але, позивач прохає суд стягнути на його користь втрачений ним заробіток (дохід) в період часу з 01.03.2021 року.

Отже, як вже було зазначено вище для вирішення питання щодо відшкодування позивачу заробітку (доходу), втраченого ним внаслідок ушкодження здоров`я, необхідно встановити, яка ступінь втрати професійної та/або загальної працездатності настала у нього внаслідок цієї події, момент її настання та строк на який її встановлено.

Однак, позивачем та його представниками не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували розмір стійкої втрати професійної чи загальної працездатності позивача з 01.03.2021 року (при відсутності професійної), строк на який її встановлено, а також її відсотки.

Більш того, у судовому засіданні, ухвалою суду від 21.03.2022 року, призначалася судова медична експертиза для встановлення ступеню (відсотку) втрати працездатності позивача. 04.11.2022 року на адресу суду надійшло клопотання про необхідність надання у розпорядження судово-медичної експертної комісії додаткових матеріалів для проведення експертизи. Позивачу було запропоновано надати необхідний перелік документів, однак дана вимога не була виконана позивачем, а тому справу було повернуто без виконання експертизи (а.с. 79).

Таким чином, призначена по справі судово-медична експертиза не була проведена саме з вини позивача, який не надав медичні документи за клопотанням експерта.

Крім того, в ході судового розгляду справи, ані позивачем, а ні його представником клопотань про витребування додаткових документів з будь-яких установ, необхідних експерній установі для проведення судово-медичної експертизи, заявлено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 12, п. 1 ч. 2 ст. 2 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч. 1 ст. 13 та ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Оскільки висновком експерта № 76 від 03.09.2018 року, комісійної судово-медичної експертизи, яка була проведена в рамках кримінальної справи у ОСОБА_1 встановлено стійка втрата професійної працездатності у 30 % лише на період з 02.08.2018 року по 01.03.2021 рік, а доказів втрати професійної працездатності після 01.03.2021 року позивачем та його представником, не надано, тому суд вважає що підстав відшкодування позивачу заробітоку (дохіду), втраченого ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, починаючи з 01.03.2021 року та довічно, не має, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Приймаючи до уваги, що позивача звільнено від сплати судового збору, а у задоволенні позовних вимог відмовлено, то підстав для відшкодування судових витрат, не має.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15-16, 1195, 1197 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265, 280, 282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення відмовити.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Т.О. Дубіжанська