РІШЕННЯ

Іменем України

04.10.2023 Справа №607/7377/23 Провадження № 2/607/1952/2023

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючої судді Марциновської І.В.,

за участю: секретаря судового засідання Хавщ Я.А.,

представника відповідача адвоката Іщука К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі за текстом АТ «ПУМБ») звернулося до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.08.2020 АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 101 (далі за текстом Договір). Відповідно до умов Договору позивач зобов`язується надати відповідачу кредит, а відповідач зобов`язується в поряду та на умовах, що визначені Договором, повертати кредит.

Позивач вказав, що виконав свої зобов`язання за Договором у повному обсязі, оскільки надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами у сумі 96547 грн. Однак відповідач належним чином покладені на нього зобов`язання не виконав, порушив умови Договору і має прострочену заборгованість, яка станом на 17.01.2023 складає 153586,91 грн, з яких: заборгованість за кредитом 77774,58 грн; заборгованість за відсотками 14,07 грн; заборгованість за комісією 75798,26 грн.

За таких підстав позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором № 101 від 05.08.2020 станом на 17.01.2023 у сумі 153586,91 грн, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

27.04.2023 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 25.05.2023 та надано сторонам строк для подання заяв по суті справи.

22.05.2023 засобами поштового зв`язку до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшов відзив відповідача ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Іщук К.В., у якому відповідач позов не визнав та просив відмовити у задоволенні позову. Відзив мотивований тим, що кредитний договір між сторонами укладений не був, а Заявку № 101 від 05.08.2020, підписану сторонами, не можна вважати кредитним договором в розумінні норм чинного ЦК України, оскільки відсутні підстави вважати, що між сторонами були досягнуті усі істотні умови кредитного договору. Відповідач зазначив, що вимога про стягнення заборгованості за комісією не підлягає задоволенню, оскільки незаконним є встановлення банком комісії за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту.

25.05.2023 на офіційну електронну адресу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшла відповідь на відзив, у якій позивач не погодився з доводами відповідача, викладеними у відзиві. Позивач вважає, що між сторонами укладений кредитний договір, що підтверджується підписаними сторонами Заявкою № 101 від 05.08.2020 та Паспортом споживчого кредиту, у яких сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору. Так само доведеним позивач вважає факт виконання умов Договору та порушення виконання зобов`язання відповідачем, що призвело до виникнення простроченої заборгованості. Також позивач вважає, що встановлення комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості є законним, оскільки передбачено Законом України «Про споживче кредитування» та іншими нормативними актами Національного банку України. При цьому позивач звернув увагу, що відповідач не був позбавлений можливості на підставі ч. 1 ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» відмовитися від договору протягом 14 календарних днів від дати його укладення, однак таких дій не здійснив.

25.05.2023 за клопотанням представника відповідача судове засідання відкладено на 15.06.2023.

15.06.2023 за клопотанням представника відповідача судове засідання відкладено на 03.08.2023.

03.08.2023 визнано обов`язковою явку представника позивача та відкладено судове засідання на 06.09.2023.

06.09.2023 судове засідання відкладено на 04.10.2023 у зв`язку з неявкою представника позивача.

У судовому засіданні 04.10.2023 представник відповідача адвокат Іщук К.В. позов не визнав з підстав, викладених у відзиві, та просив відмовити у задоволенні позову. Не заперечував, що відповідач отримав від позивача кошти у користування, однак зазначив, що сума таких коштів не відповідає тій, яка вказана позивачем. При цьому отримані відповідачем кошти одразу були перераховані на погашення заборгованості відповідача перед позивачем за іншим кредитним договором. Не заперечував, що відповідач не звертався до суду з зустрічним позовом про застосування наслідків недійсності правочину. Звернув увагу, що строк дії договору становить 36 місяців, тобто до серпня 2023 року, а тому, звертаючись з даним позовом у квітні 2023 року, позивач не вправі був заявляти вимогу про стягнення усієї суми заборгованості за договором. Не заперечував проти розгляду справи без участі представника позивача, навіть за умови визнання явки останнього у судове засідання обов`язковою.

У судове засідання 04.10.2023 відповідач ОСОБА_1 не з`явився, однак приймає участь у судовому засіданні через свого представника.

У судове засідання 04.10.2023 представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце цього засідання, не з`явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив позов задовольнити повністю. При цьому щодо вирішення питання про стягнення з відповідача заборгованості за комісією поклався на розсуд суду.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частина 1 ст. 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з укладенням та виконанням кредитного договору та регулюються главою 71 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України).

Суд встановив, що 05.08.2020 між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 шляхом підписання заяви № 101 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб укладений кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримав споживчий кредит у розмірі 96547 грн. Строк дії Договору 36 місяців, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 4,99%, розмір процентної ставки 0,01% річних. Відповідно до графіку платежів реальна річна процентна ставка 127,9972%, загальна вартість кредиту за 36 місяців становить 269998,90 грн, загальні витрати за споживчим кредитом 173451,90 грн. Дата платежу до 15 числа кожного календарного місяця. Платіжні періоди з 05.08.2020 до 05.08.2023. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості 4817,70 грн щомісяця (а.с. 6).

Також 05.08.2020 сторонами підписаний Паспорт споживчого кредиту (а.с. 6 зв.бік), який містить відомості про основні умови кредитування, інформацію щодо орієнтовної реальної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту, порядок повернення кредиту аналогічні тим, які узгоджені сторонами у вказаній вище заяві № 101.

Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору. Відтак суд вважає необґрунтованими доводи представника відповідача щодо відсутності укладеного між сторонами кредитного договору та неузгодження ними усіх істотних умов такого договору, оскільки такі доводи спростовуються наданими позивачем доказами.

Крім цього, суд доходить висновку, що укладений між сторонами договір відповідав дійсній волі ОСОБА_1 , оскільки останній висловив свою волю на укладення цього договору шляхом підписання заяви № 101 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 05.08.2020.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 674/461/16-ц, у якій зазначено, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує намір та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або уповноваженими особами.

Так, з платіжної інструкції № TR.43491607.38335.13604 від 05.08.2020 (а.с. 23) вбачається, що відповідач ОСОБА_1 отримав від АТ «ПУМБ» шляхом здійснення переказу кошти у сумі 96547 грн. Так само з виписки/особового рахунку за період з 05.08.2020 до 17.01.2023 вбачається, що відповідач користувався наданими йому кредитними коштами та періодично здійснював погашення наявної у нього заборгованості (а.с. 26-40).

Такі обставини не заперечувались у судовому засіданні представником відповідача. При цьому суд звертає увагу, що відповідач не надав докази, які б підтверджували те, що отримана ним сума кредиту становила суму, відмінну від 96547 грн, зокрема, була меншою.

З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що позивач у повному обсязі виконав свої зобов`язання за Договором, оскільки надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором.

Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що унаслідок порушення відповідачем узятих на себе зобов`язань виникла прострочена заборгованість, яка станом на 17.01.2023 складає 153586,91 грн, з яких: заборгованість за кредитом 77774,58 грн; заборгованість за відсотками 14,07 грн; заборгованість за комісією 75798,26 грн.

Доказами, які можуть підтверджувати наявність кредитної заборгованості боржника перед банком та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 16.09.2020 при розгляді цивільної справи № 200/5647/18.

З виписки/особового рахунку відповідача за період з 05.08.2020 до 17.01.2023 (а.с. 26-40) вбачається, що відповідач використовував надані йому позивачем кредитні кошти та частково сплачував заборгованість за Договором.

Разом з тим з даної виписки/особового рахунку, а також з розрахунку заборгованості за кредитом (а.с. 24-25) також вбачається, що відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання за Договором, унаслідок чого виникла прострочена заборгованість, яка станом на 17.01.2023 складає 153586,91 грн, з яких: заборгованість за кредитом 77774,58 грн; заборгованість за відсотками 14,07 грн; заборгованість за комісією 75798,26 грн.

Щодо стягнення заборгованості за комісією суд зазначає таке.

Так, у рішенні від 11.07.2013 № 7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, яка діяла на час укладання кредитного договору, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

У постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 Верховний Суд визначив, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.

Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб.

З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства.

При цьому у письмовій заяві від 28.08.2023 позивач зазначив, що просить суд на власний розсуд вирішити питання стягнення комісії, яка заявлена банком, але належно не обґрунтована. Позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитом і процентами підтримав. Зміст такої заяви дає підстави дійти висновку, що фактично позивач висловив своє волевиявлення щодо не підтримання позову у частині стягнення заборгованості за комісією.

З урахуванням викладених обставин суд доходить висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісією у розмірі 75798,26 грн є необґрунтованою та у позові в цій частині слід відмовити.

Разом з тим суд відхиляє за безпідставністю доводи представника відповідача щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача усієї заборгованості за договором станом на 17.01.2023, зважаючи на те, що строк дії договору спливає лише 05.08.2023.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відтак прострочення відповідачем щомісячного платежу на погашення заборгованості за кредитним договором свідчить про те, що позикодавець вправі вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відповідних процентів.

З урахуванням викладених обставин суд встановив порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором № 101 від 05.08.2020 станом на 17.01.2023 на загальну суму 77788,65 грн.

За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 2481 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 000289094/0 від 05.04.2023 (а.с. 44). Відтак приймаючи до уваги, що даний позов задоволено частково у сумі 126067,36 грн, що становить 50,65% від заявленої суми, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50,65% судового збору у сумі 1359,45 грн, а 49,35% судового збору у сумі 1324,55 грн необхідно покласти на позивача.

Керуючись ст. 4, 13, 76-81, 89, 133 ч. 1, 141 ч. 1, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором № 101 від 05.08.2020 станом на 17.01.2023 на загальну суму 77788 (сімдесят сім тисяч сімсот вісімдесят вісім) гривень 65 копійок.

У іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» судовий збір у сумі 1359 (одна тисяча триста п`ятдесят дев`ять) гривень 45 копійок.

Судовий збір у сумі 1324 (одна тисяча триста двадцять чотири) гривні 55 копійок покласти на позивача Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк», місцезнаходження: вул. Андріївська, буд. 4, м. Київ; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14282829.

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Представник відповідача: адвокат Іщук Костянтин Валентинович, місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

СуддяІ. В. Марциновська

Повне судове рішення складене 09.10.2023.