БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/1875/22
провадження № 2/361/1078/23
РІШЕННЯ

Іменем України

13 вересня 2023 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого суддіПетришин Н.М.,
за участю секретаряМищенко С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позиції позивача

У травні 2022 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява ОСОБА_1 . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 27 жовтня 2021 року ОСОБА_1 надав у позику ОСОБА_2 20 000, 00 дол. США. На підтвердження надання позики відповідачем складена розписка, в якій вказано термін повернення до 29.12.2021 року. Також, згідно розписки. Відповідач зобов`язався щомісяця до 29 грудня 2021 року сплачувати позивачу проценти за позику в розмірі 750 дол. США, та які б на час повернення боргу становили 1 500 дол. США. Додатково до розписки укладений в письмовій формі графік сплати процентів за отримання позики. Відповідно до графіку, відповідач зобов`язався сплатити проценти в сумі 750 доларів США до 30 листопада 2021 року, та таку ж суму до 29 грудня 2021 року. Однак, відповідач порушив свої зобов`язання, та не повернув до 29.12.2021 р. позивачу ні позики, ні процентів за її користування. Після чергової зустрічі позивача з відповідачем, останній підтвердив свої зобов`язання, зобов`язався додатково сплатити проценти за користування позикою в сумі 1 500 дол. США до 05 лютого 2022 року, про що склав додаткову розписку, в якій зобов`язався повернути борг в сумі 23 000, 00 дол. США до 05 лютого 2022 року. Вказану суму відповідач не повернув. Заборгованість за розпискою становить 23 000, 00 дол. США. На підставі викладеного позивач просить стягнути із відповідача суму боргу та понесені витрати на судовий збір.

Заперечення відповідача

27 вересня 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідач вказує, що договір позики між позивачем та відповідачем не укладався. Розписка про отримання відповідачем грошових коштів від позивача не є договором позики, а була оформлена для підтвердження того, що позивач надає гроші через відповідача для здійснення інвестування в комерційний проект по організації та проведенню святкових концертів приурочених зустрічі Нового року - 2021 в період листопад, грудень 2021 року та січень, лютий 2022 року. Такі концерти відбулися, частина квитків на концерти була реалізована безкоштовно, як благодійність для малозабезпечених сімей і в першу чергу для дітей. Однак, у зв`язку із епідемією СOVID-19 в Україні, проведення зазначених концертів не мала того прибутку, на який розраховували позивач та відповідач. Розписка, на яку посилається позивач, по суті є підтвердженням передачі грошей для виконання доручення від позивача відповідачу по інвестуванню в комерційний проект по організації та проведенню святкових концертів. Договір доручення був укладений між позивачем та відповідачем в усній формі, що може бути підтверджено свідками, які зазначені в розписці, а саме: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які допомагали відповідачу в реалізації виконання доручення від позивача. Тож, вимога позивача щодо стягнення з відповідача 20000 (двадцять тисяч) доларів США є безпідставною. Вимога позивача щодо стягнення з відповідача процентів за користування позикою в розмірі 3000 (три тисячі) доларів США також є безпідставною.У розписці про отримання грошових коштів від 27 жовтня 2021 року вказано, що виплата процентів за отримання в борг грошових коштів сплачується щомісяця у розмірі 750 дол. США (сімсот п`ятдесят доларів) до дня повернення боргу, про що зазначено у Графіку повернення процентів за отримання в борг грошових коштів і є невід`ємною частиною цієї розписки. Графіком передбачено повернення процентів за отримання в борг грошових коштів в розмірі 1500 $ в строк до 29 грудня 2021 року. Проте, позивач просить суд стягнути з відповідача проценти за користування позикою в розмірі 3000 (три тисячі) доларів США. Однак, правова природа поняття «сплата процентів за отримання в борг грошових коштів» та поняття «сплата процентів за користування грошовими коштами» не є тотожними. Отже, вимога позивача щодо стягнення з відповідача процентів за користування грошовими коштами не відповідає умовам розписки від 27 жовтня 2021 р. Крім того, вимога позивача про стягнення з відповідача процентів за користування позикою в розмірі 3000 (три тисячі) доларів США також не відповідає умовам розписки від 27 жовтня 2021 року, оскільки розмір процентів зазначено в сумі 1500 доларів. Також, вимога позивача щодо стягнення з відповідача процентів за користування позикою в розмірі 3000 (три тисячі) доларів США не відповідає чинному законодавству України, оскільки згідно ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Заперечення позивача

13 жовтня 2022 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив. Позивач не погоджується з викладеними у відзиві обгрунтуваннями заперечень проти позову та вважає їх безпідставними. Зазначає, що в розписці в першому абзаці чітко сторони вказали, що ОСОБА_2 є позичальник, а ОСОБА_1 є позикодавець, і позичальник отримав від позикодавця в борг (а не на комерційний проект) грошову суму в розмірі 20000 доларів США. У другому абзаці розписки вказано, що позичальник зобов`язується повернути позичальнику саме борг, а не інвестиційні прибутки. У третьому абзаці Розписки сторони чітко обумовили проценти за користування позикою в розмірі 750 доларів США, і ця сума ніяким чином не могла змінюватись від результатів комерційної діяльності відповідача. Інвестиційна діяльність щодо якихось комерційних проектів, про яку говорить представник відповідача у відзиві, згідно законодавства України, є підприємницькою діяльністю і передбачає створення нового (або передача частки чи акцій в уже у діючому) учасниками певного суб`єкта підприємницької діяльності (ТОВ, ТДВ, АТ і т.і.). Такий суб`єкт підприємницької діяльності сторонами не створювався і позивач не мав наміру брати участь у комерційних проектах відповідача. Заяви, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2022 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2023 року підготовче провадження закрито та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, та просили їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив відмовити у повному обсязі.

Обставини справи, що встановлені судом

Згідно розписки від 27 жовтня 2021 року, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взяв у борг у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошові кошти у сумі 20 000 дол. США, та 1500 дол. США процентів за отримання в борг грошових коштів, та зобов`язався повернути борг грошових коштів у строк до 29 грудня 2021 року, у присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідно до графіку повернення процентів, позичальник зобов`язався повернути позикодавцю проценти у розмірі 750 дол. США до 30 листопада 2021 року та 750 дол США до 29 грудня 2021 року.

Також, до матеріалів справи долучено розписку, відповідно до якої, ОСОБА_1 зобов`язався повернути борг у розмірі 23 000 дол. США до 05.02.2022 року. У розписці не вказано ким вона підписана.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що знає позивача та відповідача, свідок вела юридичний супровід творчого проекту, та була присутня при передачі коштів у розмірі 20 000 дол. США. Був проект балет 3Д, відповідач його консультував та здійснював організаційні функції, а позивач проводив репетиції. При передачі коштів від позивача відповідачу, не було розмови про те, для чого вони передаються позивачу.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини

Відповідно до ч 2,3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 79 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, гак і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно- правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст. 1049 ЦК України Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Згідно положень п. 4 ч. 3 статті 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч.1 ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.

Згідно з ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У Постанові Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16-ц зроблено наступний правовий висновок щодо розписки як договору позики: договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15 та постанові Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі провадження № 61-20376св18.

Судом встановлено, що 27.10.2021 року ОСОБА_2 надав розписку ОСОБА_1 про те, що він зобов`язується віддати останньому грошові кошти в розмірі 20 000, 00 дол. США - 29.12.2021 року.

Таким чином, суд, встановивши справжню правову природу розписки, приходить до висновку, що укладення між позивачем та ОСОБА_1 27 жовтня 2021 договору позики, відбулося.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач не надав ніяких доказів на спростування доводів позивача про укладення договору позики між сторонами чи про іншу правову природу розписки.

Вимога позивача про стягнення процентів у розмірі 3000 дол. США підлягає частковому задоволенню у розмірі 1 500 дол. США, оскільки розпискою про отримання грошових коштів від 27 жовтня 2021 року вказану сума обумовлена, та має графік повернення процентів позичальником.

Позовні вимоги про стягнення 1500 дол. США є безпідставними та недоведеними. Так, з розписки на а.с. 15 не вказано, хто її підписав, дата написання, та не визначено, яка правова природа боргу в розмірі 23 000 дол. США.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд уважає, що позовні вимоги про стягнення боргу ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і підтверджуються належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим підлягають частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 509, 525, 526, 527, 530, 533, 610, 611, 1046, 1048, 1049 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) доларів США, проценти за користування позикою у розмірі 1 500 ( одна тисяча п`ятсот ) доларів США та судовий збір у розмірі 6 288, 44 гривні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Суддя Н.М. Петришин