Провадження № 2/752/34/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08.05.2023 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Ящук Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на майно, поділ спільного майна та усунення перешкод у користуванні,

в с т а н о в и в:

в серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на майно, розподіл спільного сумісного майна та усунення перешкод у користуванні майном.

В подальшому позивач змінював предмет позову і відповідно до заяви від 17 жовтня 2019 року просить суд:

- встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з 01.01.2004 р. по 06.03.2013 р.;

- визнати спільною сумісною власністю майно, набуте сторонами під час їх спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства, а саме:

- будівельні матеріали, роботи, обладнання, конструкції, використані і створені при будівництві об`єкту нерухомого майна - садовий будинок за АДРЕСА_1 ;

- квартиру АДРЕСА_2 .

Розподілити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майно, набуте ними під час їх спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства, а саме:

- визнати право власності ОСОБА_1 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 ;

- визнати право власності ОСОБА_2 на частку квартири АДРЕСА_2 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію 1/2 частки вартості будівельних матеріалів, виробів і конструкцій, що могли бути використані під час будівництва садового будинку під літ. «А», гаража під літ. «Б», лазні під літ. «В», навіса під літ. «Г», госпблоку під літ. «Д», споруди №1-6 (ворота, огорожа, хвіртка) відповідно до даних, наведених в технічному паспорті на садовий (дачний) будинок, виготовлений Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 16 квітня 2010 року, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 927 762 грн.

- визнати за ОСОБА_2 , право власності на будівельні матеріали, вироби і конструкції, що могли бути використані під час будівництва садового будинку під літ. «А», гаража під літ. «Б», лазні під літ. «В», навіс під літ. «Г», госпблоку під літ. «Д», споруди №1-6 (ворота, огорожа, хвіртка) відповідно до даних, наведених в технічному паспорті на садовий (дачний) будинок, виготовлений Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 16 квітня 2010 року, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 927 762 грн.

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію 1/2 частини вартості проданого машино-місця (гараж) № НОМЕР_1 , загальною площею 13,8 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 14 квітня 2015 року, у сумі 500 000 грн.

- вирішити питання розподілу судових витрат.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що 09 червня 1982 року між сторонами було зареєстровано шлюб, від якого сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Первомайського районного суду м. Новосибірська Російської Федерації від 14 липня 1992 року вказаний шлюб було розірвано, але, незважаючи на судове рішення сторони продовжували проживати однією сім`єю до грудня 1995 року.

Так, позивач вказував, що з травня 1996 року по 06 березня 2013 вони з відповідачем проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та набули майна, яке після припинення їх відносин має бути розподілено, а саме на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 в 2006 році фактично було побудовано садовий будинок з господарськими будівлями, однак на момент розгляду справи в експлуатацію він не введений. Крім того, за спільні кошти сторонами було придбано квартиру АДРЕСА_2 , машиномісце № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , автомобіль марки «Porshe», 2006 р. випустку, автомобіль марки «Mitsubishi». Все зазначене майно було оформлено на ім`я відповідача.

Позивач зазначає, що 05.02.2013 р. між ним та відповідачем було укладено договір про умови розподілу спільної сумісної власності, згідно з яким сторони домовились, що до позивача переходить право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль «Porshe», 2006 р. випуску.

06.03.2013 р. між сторонами було укладено договір про призупинення сумісного проживання, визнання майна спільною сумісною власністю про умови розподілу спільної сумісної власності, а саме залишення у власності позивача всього майна, придбаного на території України.

Однак, в подальшому сторонам не вдалось оформити передачу майна у визначений законом спосіб, в зв`язку з чим позивач, за відсутності згоди між сторонами, просить в судовому порядку встановити факт спільного проживання та розподілити придбане майно.

Ухвалою судді Голосіївськогго районного суду м.Києва Хоменко О.Л. від 02 вересня 2015 р. у даній справі було відкрито провадження.

Ухвалою суду від 12 квітня 2016 р. справу прийнято до провадження судді Голосіївського районного суду м.Києва Мирошниченко О.В.

Ухвалами судді Мирошниченко О.В. від 26.10.2016 р., 19.01.2017 р. та 27.02.2017 р. вирішено питання про витребування доказів у справі.

Крім того, ухвалою судді Мирошниченко О.В. від 27.02.20217 р. вирішено заяву представника позивача про забезпечення позову, у задоволенні якої відмовлено.

Ухвалою суду від 21.07.2017 р. вирішено питання про витребування доказів у справі.

Ухвалою судді Мирошниченко О.В. від 23.03.2018 р. у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу.

Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 13.09.2019 р. поновлено провадження у справі; справу прийнято до провадження судді Колдіної О.О.

Ухвалою судді Колдіної О.О. від 23.07.2020 р. вирішено питання про витребування доказів у справі.

Ухвалою судді Колідної О.О. від 01.07.2021 р. позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду від 08.09.2021 р. ухвалу Голосіївського районного суду м.Києва від 01.07.2021 р. скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

15.09.2021 р. справу прийнято до провадження судді Колдіної О.О. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва.

21.01.2022 р. судом вирішено питання про закриття підготовчого провадження.

В ході судового розгляду позивач та його представник підтримали позовні вимоги і обгрунтоування позову в повному обсязі, просили суд позов задовольнити, посилаючись на те, що спільне майно, що підлягає розподілу, було придбано сторонами під час фактичного перебування у шлюбі без його реєстрації, за спільні кошти. Позивач зазначав, що він був власником авіакомпанії, мав значний дохід, натомість відповідач, хоча формально і була працевлаштована, однак не мала значних доходів. Майно, що підлягає розподілу було придбано за зароблені ним під час роботи в Таїланді кошти, які він переводив на рахунок в Україні, однак оформлено на відповідача.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, зазначаючи про те, що позивачем на надано належних та достатніх доказів на підтвердження факту спільного проживання сторін в період з 2004 по 2013 рік, натомість, в цей період позивач проживав з іншою жінкою у них народилась дитина. Крім того, представник відповідача зазначив, що відповідач самостійно наймалась будівництвом будинку, а придбане спірне майно, було придбано за кошти від реалізації майна на території РФ, за рахунок допомоги, наданої родичами, та отриманих доходів.

Вислухавши позивача та представників сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 09.06.1982 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який був розірваний на підставі рішення Первомайського районного суду м.Новосибірськ (РФ) від 14.07.1992 р., про що 18.12.1993 р. складено актовий запис 209 та видано Свідоцтво про розірвання шлюбу.

03.12.2007 р. Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) ОСОБА_2 видано Свідоцтво про право власності на кв. АДРЕСА_2 .

Відповідно до договору дарування від 06.02.2009 р. ОСОБА_2 набула право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , на якій в подальшому був збудований жилий будинок, право власності на який на момент розгляду справи не зареєстровано.

Відповідно до довідки, що видана СТ «Супутник», ОСОБА_2 є членом садового товариства відповідно до рішення загальних зборів від 28.02.2010 р. і власником садового будинку АДРЕСА_1 .

07.12.2010 р. Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) видано Свідоцтво про право власності на машиномісце № НОМЕР_1 в буд. АДРЕСА_2 на ім.»я ОСОБА_2

16.12.2010 р. за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на автомобіль «Порш Каєн» д.н. НОМЕР_2 .

При зверненні до суду позивач посилався на придбання у період спільного проживання автомобіля «Mitsubishi», однак належних доказів на підтвердження реєстрації права власності на одного із сторін в період з 01.01.2004 р. по 06.03.2013 р. даного транспортного засобу матеріали справи не містять.

Позивач звернувся до суду з позовом про встановлення факту спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01.01.2004 р. по 06.03.2013 р., та розподіл майна, що придбано у зазначений період.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

За положенням ч.ч. 1, 2 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені 74 СК України вважати майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди мають встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.08.2019 у справі № 588/350/15-ц.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 р.до 06.03.2013 р. позивачем надано:

- виписку № 117/GD/BC/S1/S532 від 28.12.2012 р. з банку UОB Call Center;

- виписку № 117/GD/BC/S1/S715 від 30.11.2015 р. з банку UОB Call Center;

- рахунок витрат 2219/09 від 24.09.2009 р. на медичні послуги;

- розписку від 13.01.2010 р. про домовленість між сторонами щодо розподілу спільної сумісної власності;

- розписку від 06.03.2013 р. про домовленість між сторонами щодо розподілу спільної сумісної власності;

- Договір про припинення спільного проживання, визнання майна спільною сумісною власністю від 06.03.2013 р.;

- фото світлини з відпочинку;

- облікову картку приватного АТМ від 16.12.2010 р. щодо підтвердження власника транспортного засобу ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_5 ;

- довідку рахунок від 16.12.2010 р. на ім`я ОСОБА_2 про передачу їй автомобіля «Порш Каєн» та свідоцтво про реєстрацію зазначеного транспортного засобу;

- нотаріально-посвідчений переклад паспорту ОСОБА_2 від 10.10.2011 р.,

- Державний акт про право приватної власності на земельну ділянку від 11.12.2004 р. за адресою: АДРЕСА_1 ;

- договір купівлі-продажу від 27.08.2004 р.земельної ділянки, укладений з ОСОБА_6 ;

- договір дарування від 06.02.2009 р. земельної ділянки з кадастровим номером, укладеним між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 ;

- Договір купівлі-продажу квартири кондомініуму « ОСОБА_7 » від 2912.2004 р.;

- виписку про рух коштів Canada Bank PLC, Камбоджа за 2006-2007 роки.

Однак, зазначені письмові докази не підтверджують факт спільного проживання сторін в період з 01.01.2004 р. по 06.03.2013 р., ведення ними спільного господарства, наявності спільного бюджету, придбання майна в інтересах сім`ї, здійснення спільних покупок, а також наявності взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Виписки з банківських рахунків, відкритих в Таїланді, не є належними і допустимими доказами, оскільки не містять належним чином завіреного перекладу, а також підтверджують лише відкриття такого рахунку на ім`я сторін. Відомості, що містяться в зазначених документах не містять даних про те, хто користувався коштами, куди вони витрачались, чи були ці витрати в інтересах сім`ї.

Відомості про витрати на медичні послугу від 24.09.2009 р. не є підтвердженням спільного проживання сторін та ведення спільного бюджету.

Розписка від 13.01.2010 р. про домовленість між сторонами щодо розподілу спільної сумісної власності; розписка від 06.03.2013 р. про домовленість між сторонами щодо розподілу спільної сумісної власності; Договір про припинення спільного проживання, визнання майна спільною сумісною власністю від 06.03.2013 р., не є правочинами про розподіл майна між сторонами, оскільки не оформлені у спосіб, передбачений закон, а отже не є достовірними та достатніми доказами на підтвердження цих обставин, зважаючи на те, що одна із сторін категорично заперечує факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу і такі обставини підлягають доведенню в ході судового розгляду.

Фотосвітлини, надані позивачем, не можуть бути достовірними та достатніми доказами спільного проживання сторін в період з 01.01.2004р. по 06.03.2013 р., оскільки така інформація в них не міститься, а вони можуть підтверджувати лише проведення інколи спільного відпочинку.

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні, пересилання одною стороною коштів на рахунок іншої сторони,самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

Також факт спільного проживання не можуть підтверджуватись показами свідків, що були допитані в ході судового розгляду, оскільки вони є суперечливими між собою, не узгоджуються з письмовими доказами, що були досліджені судом,їм не відомі обставини щодо ведення сторонами спільного господарства, витрачання коштів, відносин сторін, як подружжя.

З огляду на зазначене, встановивши відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження спільного проживання сторін, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині встановлення факту спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2004 р. по 06.03.2013 р.

Оскільки судом не встановлені підстави для встановлення факту спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відповідно і відсутні підтрави вважати майно, придбане в зазначений період, таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам.

Враховуючи викладене, оцінюючи досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати несуть сторони самостійно.

Керуючись ст.ст.4, 5, 77, 81, 141, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на майно, поділ спільного майна та усунення перешкод у користуванні відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Суддя