Справа № 462/5218/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2023 року, суддя Залізничного районного суду міста Львова Ліуш А.І., розглянувши в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за розпискою та пеню. Свої вимоги мотивував тим, що 14 січня 2023 року, він позичив відповідачу грошові кошти в розмірі 124 300 грн. Так, з відповідачем вони були товаришами, та ОСОБА_2 , повідомив, що хоче придбати автомобіль, однак, чистини коштів йому не вистачає. Відтак, позивач надав йому грошові кошти, які відповідач обіцяв повернути в найкоротші терміни. На початку лютого 2023 року, позивач ОСОБА_1 , почав нагадувати відповідачу про необхідність повернення грошових коштів, після чого відповідач вимкнув телефон та уникає зустрічі. Оскільки відповідачем порушено зобов?язання, та він не бажає його виконувати, позивач просить суд позовні вимоги задовільнити.

Відповідача належним чином, згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "Лазаренко та інші проти України", повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви разом з додатками, рекомендованою поштовою кореспонденцією, яка була повернута до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, з огляду на наступне.

Судом було встановлено, що згідно наявної в матеріалах справи розписки від 14 січня 2023 роук, ОСОБА_2 , одержав в борг у ОСОБА_1 , грошові кошти в розмірі 124 300 грн., які зобов?язувався повернути вчасно до 15 лютого 2023 року без відсотків. В разі недотримання цього обов?язку, відповідач зобов?язався виплатити пеню в розмірі 1 відсотку від позиченої суми за кожен день прострочення виплати.

Докази повернення грошових коштів згідно вказаної розписки матеріали справи не містять.

Статтею 1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України припиняється виконанням, проведеним належним чином. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відтак, судом встановлено, що відповідач отримав в позивача грошові кошти в розмірі 124 300 грн., в борг, однак, договірні зобов`язання не виконав, а тому за вимогою позивача суд вважає необхідним стягнути на його користь суму неповернутих грошових коштів переданих за договором позики.

Щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 1191, 92 грн., суд зазначає наступне. 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який продовжувався Указами Президента України № 133/2022 від 14 березня 2022 року, № 259/2022 від 18 квітня 2022 року, № 341/2022 від 17 травня 2022 року, № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, № 757/2022 від 07 листопада 2022 року й діє станом на день розгляду справи.

При цьому, 17 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану № 2120-IX від 15 березня 2022 року, яким внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, пунктом 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Враховуючи викладене вище, вимоги діючого законодавства, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 , в частині стягнення пені задоволенню не підлягають.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України, встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги були задоволені частково, суд приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача на користь позивча судовий збір в розмірі 1231, 19 грн.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 / на користь ОСОБА_1 /РНОКПП: НОМЕР_2 / заборгованість в розмірі 124 300 /сто двадцять чотири тисячі триста/ гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 / на користь ОСОБА_1 /РНОКПП: НОМЕР_2 / судовий збір в розмірі 1231 /одну тисячу двісті тридцять одну/ гривню 19 копійок.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: А.І. Ліуш