г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/3357/23
Номер провадження 2/213/1422/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2023 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Мазуренка В.В., розглянувши заочно в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу №213/3357/23 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кларікс Рем 23» про стягнення не виплаченої заробітної плати та компенсації відпустки при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 01 квітня 2017 року його було прийнято по переводу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислові ремонти» механіком дільниці на дільницю з ремонту устаткування, 27 вересня 2022 року - звільнено за угодою сторін.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 10 травня 2023 року ТОВ «Промислові ремонти» змінило назву на ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23».

При звільненні до виплати нараховано позивачу компенсацію відпустки 14 днів в розмірі 6 722,19 грн, а також лікарняного у розмірі 1 939,50 грн, яка підлягала зарахуванню на рахунок в АТ «ПУМБ». До розрахунку не було включено борг із заробітної плати за червень - серпень 2022 року, яка виплачувалась не в повному обсязі. В день звільнення відповідач не здійснив виплату всіх належних позивачу грошових коштів.

Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь компенсацію відпустки в розмірі 6 722,19 грн та заборгованість по заробітній платі за червень - серпень 2022 року в загальному розмірі 24 407,34 грн. У відповідності до ч.2 ст.430 ЦПК України просить допустити негайне виконання судового рішення.

В судове засідання сторони не викликались. Від відповідача відзив на позов не надійшов.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило.

У відповідності до вимог ст. ст. 280 - 281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, від позивача не надійшло заперечень проти заочного розгляду справи.

Ухвалою суду від 18 серпня 2023 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 01 квітня 2017 року прийнято по переводу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислові ремонти» механіком дільниці на дільницю з ремонту устаткування, 27 вересня 2022 року його звільнено за угодою сторін за п.1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача та наказом про припинення трудового договору.

При звільненні позивача бухгалтером ТОВ «Промислові ремонти» письмово повідомлено її про суми, що належать до виплати: нараховано компенсація відпустки за 14 днів в розмірі 6 722,19 грн, лікарняний у розмірі 1 939,50 грн, утримано НДФЛ, військовий збір, профвнески в загальному розмірі 2 203,21 грн. Вказано, що сума, яка належить до виплати при звільненні буде зарахована на рахунок в ПУМБ.

Із індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України (форма ОК-7) стосовно позивача, видно, що з березня 2017 року йому здійснювалось нарахування заробітку страхувальником з кодом , проводилось перерахування страхових внесків. В червні 2022 року позивачу нараховано заробітну плату у розмірі 19 457,31 грн, у липні - 9 304,98 грн, у серпні 2022 року - 8 123,61 грн. З жовтня 2022 року нарахування заробітку відсутнє. Починаючи з липня 2022 року страхові внески товариством за робітника не сплачувались.

13 червня 2022 року надійшло 7 810,30 грн, призначення платежу виплата

ТОВ «Промремонти».

19 липня 2022 року надійшло 1 363,18 грн, призначення платежу виплата

ТОВ «Промремонти».

01 серпня 2022 року надійшло 380,00 грн, призначення платежу виплата

ТОВ «Промремонти».

12 серпня 2022 року надійшло 6 494,33 грн, призначення платежу виплата

ТОВ «Промремонти».

31 серпня 2022 року надійшло 350,00 грн, призначення платежу виплата

ТОВ «Промремонти».

18 листопада 2022 року надійшло 2 786,42 грн, призначення платежу виплата

ТОВ «Промремонти».

22 листопада 2022 року надійшло 1 454,63 грн, призначення платежу виплата

ТОВ «Промремонти».

29 листопада 2022 року надійшло 1 939,50 грн, призначення платежу виплата

ТОВ «Промремонти».

Доводи позивача щодо наявності заборгованості відповідачем не спростовано. Інших доказів сторонами не надано.

Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що регулюються нормами трудового законодавства.

Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає необхідним позов задовольнити виходячи з такого.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу (ст.94 КЗпП України). Виплата заробітної плати працівнику - це обов`язок роботодавця.

Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Як передбачено частиною 5 ст. 97 КЗпП України, що аналогічно приписам ч.3 ст.15 Закону «Про оплату праці», оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються роботодавцем після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Вказані норми трудового законодавства свідчать про пріоритет виплати заробітної плати перед іншими виплатами та про підвищену захищеність таких виплат.

Частиною третьою статті 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що у структуру заробітної плати входять також інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Положеннями частини 1 ст. 83 КЗпП України, що відповідає змісту ч. 1 ст.24 Закону України "Про відпустки" визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

У Постанові Великої Палати ВС від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 зазначено, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає відповідальність, яка передбачена статтею 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 серпня 2020 року у справі №266/6853/18 (провадження №61-9549св19) зроблено висновок, що «згідно положень ст.ст.115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум».

Як видно із письмового повідомлення роботодавця при звільненні ОСОБА_1 до виплати йому нараховано компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 6 722,19 грн. Отже, роботодавець визнавав наявність заборгованості перед працівником на момент його звільнення, позивач просить стягнути саме таку суму з відповідача, тобто спір щодо розміру цієї суми відсутній, а тому остання підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Також позивач зазначає, що в червні - серпні 2022 року заробітна плата йому в повному обсязі не виплачувалась, що підтверджується даними з Реєстру застрахованих осіб (форма ОК-7) та випискою з особового рахунку в банку.

Із довідки форми ОК-7 видно нарахування позивачу заробітку. Довідка ОК-7 - це індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, ведення якого забезпечує Пенсійний фонд України. Довідка ОК-7 містить відомості про суми заробітної плати, з якої сплачується єдиний соціальний внесок (у межах максимальної величини) та страховий стаж за період з 2011 року.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані.

Як видно із позовної заяви, сума заборгованості по заробітній платі за період червень - серпень 2022 року в розмірі 24 407,34 грн розрахована позивачем як різниця між нарахованою заробітною платою за вказаний період в сумі 36 885,90 грн (згідно з довідкою форми ОК-7) та фактично виплаченою сумою 12 478,56 грн.

Суд, перевіривши розрахунок позивача із заборгованості по заробітній платі з ним не погоджується, тому здійснено власний розрахунок.

Із індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України (форма ОК-7) стосовно позивача, видно, що в червні 2022 року позивачу нараховано заробітну плату у розмірі 19 457,31 грн, у липні - 9 304,98 грн, у серпні 2022 року - 8 123,61 грн, а всього 36 885,90 грн.

Відповідно до виписки по рахунку позивача АТ "ПУМБ" від ТОВ «Промремонти» надходили такі виплати: 13 червня 2022 року 7 810,30 грн, 19 липня 2022 року 1 363,18 грн, 01 серпня 2022 року 380,00 грн, 12 серпня 2022 року 6 494,33 грн, 31 серпня 2022 року 350,00 грн, 18 листопада 2022 року 2 786,42 грн, 22 листопада 2022 року 1 454,63 грн. Всього надійшло 20 638,86 грн.

Отже різниця між нарахованою заробітною платою за період з червня по серпень 2022 року та фактично виплаченою сумою складає 16 247,04 грн.

Для розрахунку взята сума нарахованої заробітної плати без відрахування обов`язкових платежів.

Згідно з підпунктом 164.2.1 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту), включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку і є базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Відповідно до підпункту 168.1.1 п.168.1 ст.168 ПК України, податковий агент, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст.167 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 167.1. ст. 167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Як встановлено пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ (Перехідні положення) ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір, а саме згідно підпункту 1.3 ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Таким чином, при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен утримувати (відраховувати) по кожному працівнику податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Як зазначено в Постанові Верховного Суду від 7 жовтня 2020 року у справі №523/14396/19, оскільки справляння і сплата податку з доходів фізичних осіб є обов`язком працівника, податковим агентом якого в силу закону виступає роботодавець, суд, задовольняючи вимоги про оплату праці, визначає суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення.

Разом з тим, слід зазначити, що відрахування податків і обов`язкових платежів із нарахованої заробітної плати не погіршить становище працівника, оскільки за період роботи працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би суми податків і зборів.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положеннями частин 1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зважаючи на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак доказів виплати позивачу заборгованості із заробітної плати та компенсації за невикористані дні відпусток суду не надав, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов переконання про те, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню. А саме підлягає стягненню з відповідача на користь позивача невиплачена при звільненні компенсація відпустки в розмірі 6 722,19 грн та заборгованість по зарплаті за червень-серпень 2022 року в загальному розмірі 16 247,04 грн, яка нарахована без урахування податків і зборів, оскільки їх стягнення і сплата покладаються на роботодавця, який самостійно розраховує суму податкових відрахувань і зменшує суму, призначену судом, на суму нарахованих податків.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 792,17 грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. За частиною 2 вказаної статті, суд, ухвалюючи рішення, може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті. Оскільки, як видно із письмових доказів, доданих до позову, заборгованість по виплаті заробітної плати позивачу, виникла більше ніж за один місяць, отже слід допустити негайне виконання рішення суду, але не більше ніж за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 47, 83, 116, 233, п.1 Прикінцевих положень КЗпП України, ст.ст. 164, 167 Податкового кодексу України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 258-259, 263-265, 274, 279, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛАРІКС РЕМ 23» на користь ОСОБА_1 компенсацію відпустки, не виплачену при звільненні, у розмірі 6 722 (шість тисяч сімсот двадцять дві) грн 19 коп, яка нарахована з урахуванням податків та зборів, а також заборгованість по заробітній платі за червень - серпень 2022 року в розмірі 16 247 (шістнадцять тисяч двісті сорок сім) грн 04 коп., яка нарахована без урахуванням податків і зборів.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛАРІКС РЕМ 23» в дохід держави судовий збір в розмірі 792 (сімсот дев`яносто дві) грн 17 коп.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд судового рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Товариство з обмеженою відповідальністю «КЛАРІКС РЕМ 23», місцезнаходження: Київська область, Бориспільський район, місто Яготин, вул. Незалежності, буд.22, .

Дата складення повного тексту судового рішення - 11 жовтня 2023 року.

Суддя В.В.Мазуренко