ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4183/23
провадження № 2/753/3688/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ДАНЬКО В.В.

за участю сторін

позивач не з`явилась;

відповідачі не з`явились;

третя особа не з`явилась;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законний представник - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватного нотаріуса Нікітенко Юлії Миколаївни, про визнання факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року до Дарницького районного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) до ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2 , відповідач 1), в інтересах якої діє законний представник - ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3 ), ОСОБА_4 (далі по тексту - ОСОБА_4 , відповідач 2), ОСОБА_5 (далі по тексту - ОСОБА_5 , відповідач 3), ОСОБА_6 (далі по тексту - ОСОБА_6 , відповідач 4, а разом відповідачі), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватного нотаріуса Нікітенко Ю. М., про визнання факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка з листопада 2016 року проживала з ОСОБА_7 (далі по тексту - ОСОБА_7 ) як чоловік та жінка на території садівничого товариства «Гідромеханізатор-2» Дарницького району м. Києва на ділянці АДРЕСА_1 , мали спільний побут та вели спільне господарств, подорожували, у тому числі за кордон. У період спільного проживання у них народилася дитина - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_7 до 27 січня 2017 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , а тому позивачка та ОСОБА_7 не реєстрували шлюб. ОСОБА_7 не проживав із своєю дружиною ОСОБА_3 , спільний побут не вели, а майнові відносини вирішили у позасудовому порядку, згідно шлюбного договору від 16 грудня 2016 року.

У подальшому, 06 жовтня 2020 року ОСОБА_7 уклав із позивачкою шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер. Таким чином позивачка фактично проживала однією сім`єю разом із ОСОБА_7 без шлюбу з 27 січня 2017 року по 06 жовтня 2020 року, хоча фактично вели спільне господарство з листопада 2016 року та у подальшому проживала з ним у шлюбі до моменту його смерті.

Під час фактичних шлюбних відносин позивачки з ОСОБА_7 , ними було набуто квартиру АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 , квартиру АДРЕСА_4 та квартиру АДРЕСА_5 .

Оскільки відсутній заповіт, є спадкоємці за законом (відповідачі), то виникає спір про право власності на майно, набуте за час спільного проживання позивачки та ОСОБА_7 до відповідачів.

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просила суд визнати факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_7 без реєстрації шлюбу з 27 січня 2017 року по 06 жовтня 2020 року. Визнати майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 , квартиру АДРЕСА_4 та квартиру АДРЕСА_5 таким, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_7 .

Ухвалою суду від 05 квітня 2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 06 липня 2023 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою суду від 28 вересня 2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.

В судове засідання позивач та її представник не з`явились, від останнього надійшла заява у якій він просив суд проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідачі - ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх представник ОСОБА_9 також в судове засідання не з`явились, в матеріалах справи містяться їх заяви, в яких вони позов визнали, просили його задовольнити та здійснювати розгляд справи у їх відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_10 в судове засідання не з`явився, надіслав клопотання про відкладення розгляду справи через його зайнятість у розгляді іншої справи, проте жодних доказів цього не надав.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд зобов`язаний відкласти судовий розгляд справи в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Частиною 3 ст. 223 ЦПК України також визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Суд бере до уваги, що сторони були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи, представниками позивача та відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 надіслані на адресу суду клопотання про розгляд справи у їх відсутність, а також врахувавши відсутність доказів наявності поважних причин неявки у судове засідання представника відповідача ОСОБА_2 та враховуючи строки розгляду справи, суд відмовляє у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи та визнає за можливе проводити судовий розгляд справи у відсутності сторін, які були належним чином повідомлені про день та час судового засідання.

Суд, заслухавши представників сторін, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних відстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 07 грудня 2021 року.

Що стосується встановлення факту проживання позивачки з спадкодавцем однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 27 січня 2017 року по 06 жовтня 2020 року, суд виходить із наступного.

Відповідно до вимог статті 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За приписами статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.95 р., в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо, зокрема встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

В даній справі вимоги щодо визнання майна померлого спільним сумісним майном подружжя, є похідними від встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та які пов`язані з вирішенням спору про право.

Стаття 3 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).

Отже, для визначення права на спільну сумісну власність є необхідність визначити проживання жінки та чоловіка однією сім`єю.

Факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_7 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 27 січня 2017 року по 06 жовтня 2020 року, підтверджується наступними доказами та встановленими судом обставинами.

Згідно довідки від 16 січня 2022 року № 16/01 ОСОБА_1 разом із ОСОБА_7 постійно спільно проживали за однією адресою, а саме у домоволодінні на території СТ «Гідромеханізатор-2» АДРЕСА_10.

Установлено, що у ОСОБА_1 та ОСОБА_7 народилася спільна дитина - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Про спільне проживання у вказаний період також свідчать надані позивачкою фотокартки зроблені в різний період життя, копії, договори про туристичні тури, що свідчить про спільні подорожі.

Батьки померлого ОСОБА_7 - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (відповідачі по справі) надали письмові показання, що приблизно з 2016 року ОСОБА_1 почала проживати з їхнім сином однією сім`єю як чоловік і жінка та вести спільне господарство. Разом проживали увесь час до смерті ОСОБА_7 . Зазначали, що ОСОБА_1 надавала кошти на придбання спірних квартир.

Крім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 06 жовтня 2020 року офіційно зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 06 жовтня 2020 року серії НОМЕР_2 .

Аналізуючи подані докази, які оцінені судом як кожен окрема так і в сукупності між собою, суд вважає доведеним те, що позивачка із ОСОБА_7 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, адже дані обставини підтверджено, в тому числі показаннями батьків останнього, які узгоджуються як між собою, так і з іншими наявними у справі доказами та не були спростовані відповідачами під час розгляду справи.

Щодо факту набуття за час спільного проживання спірного майна слід зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Згідно із частиною четвертою статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Позивачка зазначає, що за час спільного проживання з ОСОБА_7 вона здійснювала підприємницьку діяльність, доходи від якої використовувались для формування спільного бюджету подружжя, а в подальшому придбання нерухомого майна в інтересах сім`ї.

Установлено, що на ім`я ОСОБА_7 було придбано наступне майно: згідно договору купівлі-продажу від 20 липня 2017 року квартира АДРЕСА_3 ; на підставі договору купівлі-продажу від 20 лютого 2020 року квартира АДРЕСА_2 ; на підставі договору купівлі-продажу від 20 лютого 2020 року квартира АДРЕСА_4 ; на підставі договору купівлі-продажу від 20 лютого 2020 року квартира АДРЕСА_5 .

З копії матеріалів спадкової справи вбачається, що до приватного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини звернулись позивачка, як дружина, яка діє в своїх інтересах та в інтересах сина ОСОБА_8 , а також батьки спадкодавця ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , діти від першого шлюбу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 та ОСОБА_6 .

Враховуючи наведене, а також приймаючи наявні у справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт проживання позивачки та ОСОБА_7 , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період із 27 січня 2017 року по 06 жовтня 2020 року включно, тобто наявність усталених відносин, що притаманні подружжю, а також факт набуття за час спільного проживання спірного майна.

Також, приймаючи до уваги наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що спірне майно було придбано за спільні кошти сторін та є їх спільною сумісною власністю, що не було спростовано стороною відповідачів.

Згідно частиною першою статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів) який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, та стороною відповідача переконливими доказами спростовані не були, а відтак суд вважає позовні вимоги законними, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до положень статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 5 368 грн судового збору (за п`ятьма вимогами немайнового характеру), тобто по 1 342 грн з кожного.

На підставі викладеного, та керуючись статтею 74 СК України, статтею 368 ЦК України, статтями 1-13, 17, 18, 76-82, 89, 141, 223, 230, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законний представник - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватного нотаріуса Нікітенко Юлії Миколаївни, про визнання факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю - задовольнити.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ) та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу в період із 27 січня 2017 року по 06 жовтня 2020 року, включно.

Визнати об`єктами спільної сумісної власності ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ), та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , наступне майно:

-квартиру АДРЕСА_2 ;

-квартиру АДРЕСА_3 ;

-квартиру АДРЕСА_4 ;

-квартиру АДРЕСА_5 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ) судовий збір у розмірі 1 342 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ) судовий збір у розмірі 1 342 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_8 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ) судовий збір у розмірі 1 342 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_9 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ) судовий збір у розмірі 1 342 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.