ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 639/8315/20 Номер провадження 22-ц/814/833/23Головуючий у 1-й інстанції Єрмоленко В.Б. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Одринської Т.В.,

суддів Панченка О.О., Триголова В.М.,

за участю секретаря Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересованої особи: ОСОБА_2 , заінтересована особа: Департамент служ б у справах дітей Харківської міської ради про видачу обмежувального припису

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3

на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 січня 2021 року,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною заявою.

В обґрунтування заяви зазначала, що з ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в 90-х роках. З 2005 рік по 2011 р. сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова по справі № 639/4641/2013 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини від усіх видів доходу щомісяця.

З липня 2015 року ОСОБА_2 аліменти не сплачує, ухиляється від виконання своїх обов`язків, участі у вихованні дитини не бере. З 2018 року ОСОБА_2 почав налаштовувати дитину проти неї, висловлюватися у присутності дитини нецензурною лайкою, ображати, принижувати.

Вказувала, що сторони не дійшовши згоди щодо місця проживання сина, рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 06.02.2019 р. визначено місця проживання дитини разом з матір`ю.

У зв`язку з не виконанням рішення органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини батьком, вона звернулась до суду. Рішенням Жовтневого районний суд м. Харкова по цивільній справі № 639/4784/19 від 13.11.2019 р., залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 14.05.2020 р., вирішено відібрати малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від батька ОСОБА_2 та повернути матері - ОСОБА_1 для проживання з нею.

Зазначала, що незважаючи на те, що місце проживання дитини визначено разом з нею рішенням суду, ОСОБА_2 систематично самочинно змінює місце проживання дитини та вчиняє щодо дитини психологічне насильство, що завдає шкоди психічному здоров`ю дитини. Дії батька спрямовані на маніпулювання дитиною та негативно впливають на його психіку, хлопчик заляканий та хоча і бажає проживати разом з матір`ю, але говорить, що задля уникнення скандалів та сварок, йому доведеться залишатися у батька. ОСОБА_2 у присутності дитини кричить, виражається нецензурно, принижує матір, не дає можливості спілкуватися з сином. З цією метою він відібрав у дитини мобільний телефон та залякує дитину.

Вказувала, що з приводу самочинної зміни місця проживання дитини зверталась до поліції та 06.03.2020 року із заявою до Новобаварського ВП ГУ Національної поліції в Харківській області про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 146 КК України. В провадженні слідчого відділу Новобаварського ВП ГУ Національної поліції в Харківській області перебували матеріали кримінального провадження №0000400 від 07.03.2020 року за фактом невиконання рішення Жовтневого районного суду м. Харкова щодо повернення малолітньої дитини.

Вважає, що винесення обмежувального припису є дієвим способом припинити домашнє насильство та захистити дитину від психологічного насильства, що завдає шкоди його психічному здоров`ю.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 січня 2021 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , яким протягом шести місяців встановлено наступні заходи тимчасового обмеження його прав та покладено наступні обов`язки, а саме:

- заборонено перебувати в місці проживання постраждалої дитини - малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою АДРЕСА_1 ;

- заборонено перебувати в місці навчання постраждалої дитини - малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в Харківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №130 Харківської міської ради Харківської області за адресою: м. Харків, вул. Світланівська, 23-А;

- заборонено наближатися на відстань ближче 200 (двісті) метрів до місця перебування, проживання постраждалої дитини - малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , та місця його навчання в Харківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №130 Харківської міської ради Харківської області за адресою: м. Харків, вул. Світланівська, 23-А;

-заборонено особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу дитину - малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , переслідувати його.

Встановлено строк дії обмежувального припису 6 (шість) місяців.

Судові витрати віднесено на рахунок держави.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 січня 2021 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що починаючи з 2015 року син постійно перебуваву у нього, та лише ночував у матері. З 2018 року син ОСОБА_3 переївав жити до нього та з того часу заходиться на його утриманні. Дитина проживає з батьком, бабусею та своїм старишим братом ОСОБА_4 , 1994 р.н. Дитина забезпечена усім необхідним для життя та розвитку відповідно до свого віку.

Зазначає, що син не бажає жити разом з матір`ю.

Вказував, що він не був повідомлений про розгляд справи, слухання справи відбулось за його відсутності, що позбавило його права на захист його прав та прав його дитини.

Зазначав, що матеріалами справи не доведено висновок суду, що він піддає свого сина домашньому насиллю та є кривдником своєї дитини.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вона прохала рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відзив обгартовувала тим, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не підтверджені доказами.

Заслухавши суддюдоповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова по цивільній справі № 639/4641/2013 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі частини від усіх видів доходу щомісяця. Згідно довідки Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків, за період з 01.07.2015 року по 01.11.2018 року ОСОБА_1 аліментів не отримувала.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 06.02.2019 р. № 45, враховуючи висновки Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради і рекомендації Комісії з питань захисту прав дитини місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначено разом з матір`ю ОСОБА_1 ..

Рішенням Жовтневого районний суд м. Харкова по цивільній справі від 13.11. 2019 року, яке залишене без змін постановою Харківського апеляційного суду від 14.05.2020 року, відібрано малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від батька та повернути матері - ОСОБА_1 для проживання з нею.

Згідно протоколу індивідуальної психологічної консультації від 04.12.2018 року, встановлено підвищену тривожність дитини, зниження її емоційного стану, а за результатами обчисленого ІТ- високий рівень тривожності. Емоційний стан майбутнього свідчить про прагнення до комфортного стану, що і виявляє внутрішній особистісний конфлікт між тим, що має і до чого прагне.

22.02.2019 року позивач зверталась до Новобаварського ВП ГУ Національної поліції в Харківській області із заявою щодо вжити заходів до колишнього чоловіка гр. ОСОБА_6 , який 13.02.2019 забрав зі школи до себе їх сина та не повертає, хоча рішенням Харківської міської ради від 06.02.2019 дитина повинна мешкати з матір`ю.

06.03.2020 ОСОБА_1 звернулась з заявою до Новобаварського ВП ГУ Національної поліції в Харківській області про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 146 КК України (незаконне позбавлення волі або викрадення людини), ч. 1 ст. 382 КК України (невиконання судового рішення). Відповідно до Листа Харківської місцевої прокуратури №2 від 24.07.2020 року №32/1-8414-20 в провадженні слідчого відділу Новобаварського ВП ГУ Національної поліції в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000400 від 07.03.2020 року за фактом не виконання рішення Жовтневого районного суду м. Харкова щодо повернення малолітньої дитини.

Як стверджує заявник, відповідач, систематично самочинно змінює місце проживання дитини та вчиняє щодо дитини психологічне насильство, яке завдає шкоди психічному здоров`ю сина.

Задовольняючи частково вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку, що наявні ризики вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, так як відповідач систематично самочинно змінює місце проживання сина, та вчиняє щодо дитини психологічне насильство, що завдає шкоди психічному здоров`ю дитини, не виконується рішення Жовтневого районний суд м. Харкова по цивільній справі № 639/4784/19 від 13.11.2019 року.

Суд прийшов до висновку про факт високої ймовірності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи ОСОБА_1 та малолітньої дитини, такі ризики, суд вважав реальними та підтвердженими матеріалами справи, а тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту, застосував до відповідача обмежувальний припис строком на 6 місяців.

Колегія суддів погодитися з таким висновком не може, виходячи з наступного.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (частина друга статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до частини десятої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у разі порушення кримінального провадження у зв`язку із вчиненням домашнього насильства перелік заходів щодо тимчасового обмеження прав або покладення обов`язків на особу, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, або визнана винною у його вчиненні, а також порядок застосування таких заходів визначаються Кримінальним кодексом України та Кримінальним процесуальним кодексом України.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

З урахуванням змісту вищевказаних правових норм видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин і наявності ризиків.

Під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису суди мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Також суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією з характеристик якого є повторюваність.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Розглядаючи даний спір, колегія суддів приходить до висновку, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дитини та порядку участі у вихованні, що не може розцінюватись як насильство в сім`ї.

Не виконання рішення суду про визначення місця проживання дитини, не може бути підставою для обмежувального припису, як самостійний доказ, без надання доказів домашнього насильства відносно заявника чи малолітньої дитини, а також ризиків настання насильства у майбутньому.

Заявником не було надано належних та допустимих доказів того, що батько дитини без волі останнього, викрав дитину, психологічно на нього тисне чи утримує проти його волі.

Згідно відомостей Харківської ЗОШ № 130 вбачається, що ОСОБА_2 бере активну участь у вихованні свого сина, протягом 2019/2020 відвідував батьківські збори, постійно знаходиться на звязку з класним керівником. (а.с. 90) Окрім того, встановлено, що дитина тривалий час, разом зі своїм старшим братом, відвідує Харківську обласну Федерацію Теквандо ІТФ. За повідомленням Президента Федерації вихованням та опікою займається батько, який характерезується позитивно, як люблячий та відповідальний батько. (а.с. 91,92)

Згідно відомостей старшого ДОП СП ПП Новобаварського відділу поліції ГУ Національної поліції в Харківській області Дерев`янко Д.І. протягом тривалого часу мешкає в АДРЕСА_2 , разом з матір`ю та двома синами ОСОБА_7 , 1994 рн., та ОСОБА_8 , 2009 р.н.. За місцем проживання характеризується позитивно, веде здоровий спосіб життя, громадський порядок не порушує, сварки та конфлікти у сім`ї не допускає ( а.с. 94).

Колегія суддів відхиляє як доводи вчинення ОСОБА_2 насильства щодо дитини, оскільки наявність кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за зверненням заявника, не є доказом вини особи у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному чи адміністративному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Сам факт неодноразового звернення заявника до різних органів з підстав вчинення ОСОБА_2 протиправних дій щодо дитини, свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та відповідачем, але не підтверджує факт вчинення домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

У справі відсутні докази, що малолітній син, є особою, яка зазнала домашнього насильства у формі психологічного тиску зі сторони батька чи загрози вчинення такого психологічного тиску;

Заявник не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення заінтересованою особою постійного та безперервного домашнього насильства у розумінні вказаного Закону.

Колегією суддів не встановлено випадків домашнього насильства стосовно заявника, а також ризиків настання насильства у майбутньому, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису.

Крім того, батько, як і мати дитини має рівні права з нею щодо участі у вихованні дитини. Встановлення обмежувального припису, в даному випадку, буде порушувати право батька дитини, а також права самої дитини.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки, ОСОБА_1 , звільнена від сплати судового збору у даній категорії справ, ОСОБА_2 слід компенсувати судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, у розмірі 630,60 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, ст.376, ст.ст.381 384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , заінтересована особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про видачу обмежувального припису відмовити.

Компенсувати ОСОБА_2 судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, у розмірі 630,60 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний постанов складено 09.10.2023.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді В.М. Триголов

О.О. Панченко