КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2-з/947/650/23
УХВАЛА

17.10.2023 року

Київський районний суд м. Одеси в складі головуючого - судді Калініченко Л.В. розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

28.09.2023 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі побічних збитків від пожежі та повної кошторисної вартості ремонтно-будівельних робіт нежитлової будівлі загальною площею 139,9 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 3110869,00 грн., моральну шкоду в сумі 200000,00 грн., неустойку в сумі 40000,00 грн. та судові витрати.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу на підставі вказаного позову розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 09.10.2023 року, прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання з повідомленням сторін по справі.

13.10.2023 року до суду надійшла заява від представника позивача про забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на нерухоме майно фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 : земельну ділянку, площею 0,052 га. кадастровий номер :04:003:0761; житловий будинок, загальною площею 156,2 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та розташований на земельній ділянці кадастровий номер :04:003:0761; квартиру, загальною площею 60.6 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 ; квартиру, загальною площею 26.6 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 ;

- накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунках, відкритих на ім`я фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 .

В обґрунтування заяви представник послався на те, щоміж Орендодавцем та Орендарем було укладено договір оренди нежитлового приміщення від 01.02.2019 року, за умовами якого в оренду передавалося нежитлове приміщення, загальною площею 139,9 кв.м. що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Представник позивача стверджує, що 02.03.2022 року у вказаному приміщенні сталася пожежа, якою це приміщення було знищено, за наслідком чого вказаний об`єкт не підлягає відновленню, його неможливо використовувати за цільовим призначенням або продати. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом.

Представник позивача зазначає, що загальна сума позовних вимог, які включають неустойку, моральну та матеріальну шкоду є дуже значною та сягає 3350869,00 грн. Також представник вказує, що наразі ніякого контакту з відповідачем немає, вона відмовляється в добровільному порядку відшкодовувати збитки завдані з її вини позивачу. Після пожежі та ряду телефонних розмов з відповідачем та її чоловіком у позивача з`явилося сильне почуття розпачу, тривоги та страху, оскільки вона залишилася без доходу, вона розуміла, що відновити об`єкт оренди неможливо, а відшкодовувати збитки відповідач точно не збирається.

Представник вказує, що було з`ясовано про належність відповідачеві наступного нерухомого майна: земельної ділянки, площею 0.052 га, кадастровий номер 71 10800000:04:003:0761; житлового будинку, загальною площею 156,2 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та розташований на земельній ділянці кадастровий номер :04:003:0761; квартири, загальною площею 60.6 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 ; квартири, загальною площею 26,6 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 .

З огляду на викладено, представник позивача вважає очевидним, що у разі задоволення позовних вимог відповідач всіма засобами, зокрема і продажем власної нерухомості, намагатиметься не виконувати рішення суду.

За наслідком чого, представник стверджує, що невжиття заходу забезпечення позову у вигляді арешту нерухомого майна та грошових коштів, що належать відповідачу може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та поновлення порушених прав позивача у разі задоволення позову.

Згідно з п.3 ч.1 ст.152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Статтею 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Оглянувши вказану заяву, суд встановив, що заява позивача відповідає вимогам, встановленим ст. 151 ЦПК України, а відтак підлягає невідкладному розгляду в судовому засіданні без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Дослідивши вказану заяву про забезпечення позову, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. (п.4 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Також, суд враховує, що відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6 -605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Зазначена правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду викладеним в постанові від 13 січня 2020 року по справі №922/2163/17, який є обов`язковим для суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, у відповідності до ч.4 ст.263 ЦПК України.

В порушення вищевикладених приписів, заявником не доведено і не підтверджено жодним доказом, що невжиття заявлених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду.

Також суд вважає не доведеними та не спроможними доводи сторони позивача, що посилання на те, що з відповідачкою відсутній зв`язок що не є доведеним, а також лише приналежність останній на праві власності нерухомого майна, є очевидним, що у разі задоволення позовних вимог відповідач всіма засобами, зокрема і продажем власної нерухомості, намагатиметься не виконувати рішення суду.

Стороною позивача в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України не надано до суду жодних доказів на підтвердження вчинення відповідачем жодних дій спрямованих на ухилення від виконання майбутнього рішення суду в цій справі.

Разом з тим, суд зазначає, що однією з головних умов для забезпечення позову, є співмірність заявлених заходів із заявленими позивачем вимогами.

Так, як вбачається, позивачем визначено у позові ціну позову в сумі 3 350 869,00 грн., з яких заявлено до стягнення матеріальну шкоду завдану внаслідок пожежі в сумі 3 110 869,00 грн.

Проміж викладене, як зазначено особисто позивачем у позові, у відповідності до акту про пожежу від 02.03.2022 року засвідчено побічні збитки внаслідок пожежі в сумі 188 318,00 грн., а інший розмір збитків ним визначено за наслідком консультацій із відповідними спеціалістами.

Як зазначено позивачем у позові, для встановлення реального розміру збитків стороною позивача надано до суду клопотання про проведення судової будівельно-технічної експертизи.

Отже виходячи з доводів сторони позивача, вбачається, що розмір завданих позивачеві збитків підлягає встановленню під час розгляду справи.

Проміж викладене, позивачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження реальної ринкової вартості чи тотожного за вартістю чотирьох об`єктів нерухомого майна щодо яких заявлені вимоги про забезпечення позову.

За наслідком викладеного, суд позбавлений можливості перевірити співмірність заявлених заходів забезпечення позову з ціною позову.

Також, стороною позивача не надано до суду жодних доказів на підтвердження наявності у відповідача відкритих розрахункових рахунків та розмір і вид коштів, які перебувають на цих рахунках, за наслідком чого суд також позбавлений можливості перевірити співмірність заявлених заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, враховуючи, що заявлені вимоги не можуть бути абстрактними та неконкретизованими.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду із позовом про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Отже, нерухоме майно, щодо якого позивач просить вжити заходи забезпечення позову не є предметом цивільної справи.

Заява про забезпечення позву не містить об`єктивних обґрунтувань ризиків не виконання рішення суду, обставин, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Зазначені обставини перешкоджають суду, з урахуванням прав і законних інтересів сторін, встановити співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, а також співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Приймаючи вищевикладене, суд доходить до висновку про необґрунтованість доводів викладених представником позивача в обґрунтування необхідності вжиття заявлених заходів забезпечення позову, у зв`язку з чим у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 149-153, 352, 353, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Головуючий Калініченко Л. В.