Березівський районний суд Одеської області
11.10.2023
Справа № 494/968/23
Провадження № 2/494/351/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2023 року Березівський районний суд Одеської області під головуванням судді Панчишина А.Ю. за участю секретаря судових засідань Твердун Т.В., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Березівка в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Одеської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 гривень,

ВСТАНОВИВ :

05 червня 2023 року позивач звернувся до Березівського районного суду Одеської області із позовом до Держави Україна в особі Одеської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. В обґрунтування якого зазначив, що він звертався до Одеської обласної прокуратури та Березівської окружної прокуратури із заявами щодо внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, котрі були проігноровані. За його скаргою на бездіяльність прокуратури , Березівським районним судом було постановлено ухвалу справа № 494/783/23 від 11.05.2023 року, котрою було зобов`язано посадових осіб Березівської окружної прокуратури внести відомості зазначені ОСОБА_1 у його заяві про вчинення кримінальних правопорушень від 01 травня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати досудове розслідування та надати ОСОБА_1 витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Позивач стверджує, що заяви і скарги до органів прокуратури щодо надання витягу з ЄРДР також були проігноровані, умисно не виконується ухвала суду по справі №494/783/23 від 11.05.2023 року та до моменту подання позову не надано витяг з ЄРДР, чим порушено приписи ст.214 КПК України.

З огляду на викладене позивач вважає, що Одеська обласна прокуратура спотворила право, діяла не добросовісно, порушила ст.19 Конституції України та приписи КПК України щодо розгляду його заяв і скарг, чим завдала йому моральної шкоди. Моральну шкоду він оцінює у 50 тисяч гривень. Просить стягнути з Держави Україна на його користь вказану суму.

05 червня 2023 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Панчишину А.Ю.

Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 15 червня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження із викликом сторін.

07 липня 2023 року на адресу суду надійшов відзив від представника відповідача, в якому представник відповідача позов не визнає внаслідок його необґрунтованості, просить відмовити в задоволенні позову.

07 липня 2023 року позивачем надано відповідь на відзив, з якого вбачається, що з отриманого витягу з ЄРДР не є зрозумілим, яким чином вказаний витяг має відношення до нього, адже в такому в ПІБ потерпілого, заявника зазначено «інші» та чи зможе він реалізувати свої права, передбачені приписами ст.ст. 55,56,57, 60, 303-307 КПК України у відповідності до наданого витягу.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, просив їх задовольнити, не погодився із позицією відповідача, викладеною у відзиві. Просить стягнути моральну шкоду за бездіяльність Одеської обласної прокуратури.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення вимог позивача з міркувань, викладених у відзиві. Зазначила, що 09.01.2023 за №1520-22 в обласній прокуратурі зареєстровано звернення ОСОБА_1 , щодо можливих неправомірних дій працівників Управління СБ України в Одеській області. За результатом його розгляду 10.01.2023 за № 31/1/1-15 вих-23 заявнику надано відповідь про відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР за фактами і викладеними у його зверненні. Також, 01.05.2023 за №2302-23 в Березівській окружній прокуратурі Одеської області зареєстроване аналогічне звернення ОСОБА_1 щодо можливих неправомірних дій працівників Управління СБ України в Одеській області. За результатом його розгляду 02.05.2023 за № 54-1219 вих-23 керівником Березівської окружної прокуратури вказане звернення для розгляду направлено до ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві. Поряд з цим, ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 11.05.2023 року зобов`язано посадових осіб Березівської окружної прокуратури Одеської області внести відомості зазначені у зверненні ОСОБА_1 у його заяві від 01.05.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань. На виконання зазначеної ухвали слідчого судді Березівською окружною прокуратурою 17.05.2023 розпочато кримінальне провадження №0000005 щодо можливого порушення недоторканості житла окремими військовослужбовцями Управління СБ України в Одеській області, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України. Постановою прокурора Березівської окружної прокуратури від 18.05.2023 підслідність кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України у кримінальному провадженні №0000005 визначено за другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві. Крім того, 30.05.2023 за № 30976-23 в обласній прокуратурі зареєстровано звернення ОСОБА_1 , щодо можливих неправомірних дій прокурорів Березівської окружної прокуратури, при розгляді звернення від 01.05.23 щодо можливих неправомірних дій працівників Управління СБ України в Одеській області. За результатом його розгляду 31.05.2023 за № 31/1/1-182вих-23 заявнику надано відповідь про відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР за фактами викладеними у зверненні. Таким чином, звернення ОСОБА_1 розглянуто та надано мотивовані відповіді, що також спростовує його доводи щодо бездіяльності прокуратури в цій частині. При цьому сама по собі незгода позивача з наданими відповідями за результатами розгляду звернень не свідчить про протиправність дій чи бездіяльності прокуратури. Також представником відповідача звернуто увагу, що реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням його прав, а сам факт зобов`язання судом посадових осіб відповідача внести відповідні відомості до ЄРДР не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що його права та інтереси були поновлені. Таким чином, позивачем не доведено наявності моральної шкоди та її розмір, що є підставою для відмови задоволенні позовних вимог.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

У статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята, шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Звернувшись з цим позовом до суду, позивач обґрунтував заподіяння йому моральної шкоди бездіяльністю обласної прокуратури, яка ігнорувала його заяви та скарги щодо внесення відомостей до ЄРДР та надання витягу з ЄРДР, окрім цього подальша бездіяльність полягала у невиконанні ухвали слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 11.05.2023 року, якою зобов`язано посадових осіб Березівської окружної прокуратури внести до ЄРДР відомості зазначені ОСОБА_1 у його заяві від 01.05.2023, через що заявлено вимогу про стягнення з Держави Україна моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Так, судом встановлено, що 09.01.2023 за №1520-22 в обласній прокуратурі зареєстровано звернення ОСОБА_1 , щодо можливих неправомірних дій працівників Управління Служби безпеки України в Одеській області. За результатом його розгляду 10.01.2023 за №31/1/1-15 вих-23 заявнику надано відповідь про відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР за фактами і викладеними у його зверненні. .

Також, 01.05.2023 за №2302-23 в Березівській окружній прокуратурі Одеської області зареєстроване аналогічне звернення ОСОБА_1 щодо можливих неправомірних дій працівників Управління СБ України в Одеській області. За результатом його розгляду 02.05.2023 за №54-1219 вих-23 керівником Березівської окружної прокуратури вказане звернення для розгляду направлено до ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві.

Разом з тим, ухвалою слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 11.05.2023 року (справа № 494/783/23, провадження 1-кс/494/240/23) зобов`язано посадових осіб Березівської окружної прокуратури Одеської області внести відомості зазначені у зверненні ОСОБА_1 у його заяві від 01.05.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

На виконання зазначеної ухвали слідчого судді Березівською окружною прокуратурою 17.05.2023 розпочато кримінальне провадження №0000005 щодо можливого порушення недоторканості житла окремими військовослужбовцями Управління служби безпеки України в Одеській області, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України.

Також 30.05.2023 за №30976-23 в обласній прокуратурі зареєстровано звернення ОСОБА_1 , щодо можливих неправомірних дій прокурорів Березівської окружної прокуратури, при розгляді звернення від 01.05.23 щодо можливих неправомірних дій працівників Управління служби України в Одеській області. За результатом його розгляду 31.05.2023 за № 31/1/1-182 вих-23 заявнику надано відповідь про відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР за фактами викладеними у зверненні.

Звернення ОСОБА_1 розглянуто та надано мотивовані відповіді, що спростовує його доводи щодо бездіяльності прокуратури в цій частині. При цьому, сама по собі незгода позивача з наданими відповідями за результатами розгляду звернень не свідчить про протиправність дій чи бездіяльності прокуратури.

Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог ст. 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювана та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивачі повинні були довести належними та допустимими доказами завдання їм шкоди, і що дії або бездіяльність відповідачів є підставою для відшкодування шкоди у розумінні ст. ст. 1167,1174 ЦК України (постанова Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 523/4822/17).

Таким чином, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Визначальним у виниклих правовідносинах є те, що незгода позивача з прийнятими працівниками органів прокуратури процесуальними рішеннями, які були ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження.

Таку саме позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 30.01.2019 у справі № 199/1478/17 з подібними правовідносинами.

Окрім того, у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 641/2328/17 вирішувалось питання про наявність правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди у зв`язку з встановленням обставин бездіяльності слідчого прокуратури та скасування слідчими суддями незаконних процесуальних рішень слідчого та прокурора. У цій постанову Верховний Суд зазначив, що вказані обставини не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими, з огляду на таке. Такі процесуальні рішення, на які посилався позивач, та розцінені ним як бездіяльність, інше визначення слідчим обсягу і характеру дії під час перевірки заяви про скоєння злочину, є предметом оскарження відповідно до КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль у порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування. Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням її прав.

Аналогічні висновки викладено в постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 638/14260/16, від 10.10.2018 у справі № 640/3837/17, від 31.10.2018 у справі № 646/5224/17, від 28.112018 у справі № 638/9055/15, від 11.09.2019 у справі № 336/5519/18, від 13.05.2020 у справі № 638/8636/17, від 22.09.2021 у справі № 686/14607/20, від 19.10.2022 у справі № 554/8034/20, від 29.05.2023 у справі № 438/647/19.

Так, однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване ст. 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

При цьому, суд зазначає, що досудове розслідування в кримінальному провадженні, порушеному за зверненням позивача, триває, відповідно до норм діючого КПК України позивач має право на звернення до слідчого судді для оскарження дій чи бездіяльності органу досудового розслідування.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого та прокурора, що можуть бути оскаржені слідчому судді на етапі досудового провадження, визначений у частині першій статті 303 КПК України. Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314 - 316 цього Кодексу (частина друга статті 303 КПК України). Аналогічний правовий висновок викладено у постановах ВП ВС від 21 листопада 2018 року у справі № 826/2004/18, від 30 січня 2019 року у справі № 234/19443/16-ц та у постанові ВП Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У п. 5 зазначеної постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

У роз`ясненні п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» вказано, враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року вказано, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Настання моральної шкоди має бути доведено належними та допустимими доказами, яких позивачем у справі не надано. Крім того, позивачем не доведено також й наявність причинного зв`язку між діями відповідача та настанням моральної шкоди, якщо припустити її наявність.

Верховний Суд у постанові від 06.03.2021 у справі № 638/17962/15 зазначив, що сам факт зобов`язання судом посадових осіб відповідача внести відповідні відомості до ЄРДР не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що його права та інтереси були поновлені.

Цей висновок узгоджується з рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2001 у справі «Перна проти Італії» та від 09.02.2007 у справі «Білуха проти України», де встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі.

У справах в порядку цивільного судочинства у деліктних правовідносинах в силу положень ст. 81 ЦПК України саме позивач повинен довести протиправність дій відповідача, наявність дій відповідача, наявність моральної шкоди та її розмір.

За таких обставин, оскільки обласна прокуратура та її посадові (службові) особи протиправних дій не вчиняли, а позивачем відповідно не доведено, що виключає наявність підстав для стягнення моральної шкоди.

Окрім цього судом враховано і ту обставину, що ухвалою слідчого судді у справі №494/783/23 не розглядалося питання щодо дій чи бездіяльності саме Одеської обласної прокуратури.

ОСОБА_1 також не наведено жодних обґрунтувань, з яких він виходив, зазначаючи, що свої моральні страждання він оцінює у 50 000 грн.

З огляду на вищевикладене, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження заподіяних йому відповідачем моральних страждань, характеру немайнових втрат, зокрема доказів, які б підтверджували тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, заподіяння йому сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 259, 263, 264, 265, 268, 272 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Одеської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 гривень - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Панчишин А.Ю