ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08 листопада 2012 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства Ерсте Банк, правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю Консалт Солюшенс, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року публічне акціонерне товариство Ерсте Банк звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що 30 травня 2008 року між ВАТ Ерсте Банк, правонаступником якого є ПАТ Ерсте Банк, та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №014/1969/2/16560, за умовами якого позивач надав, а відповідач отримав кредит в розмірі 118 000 доларів США, зі із сплатою відсотків в розмірі 12,50% річних, строком користування до 29 травня 2028 року. Відповідно кредитного договору відповідач зобов`язався щомісячно до 15 числа кожного місяця здійснювати часткове погашення кредиту та сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів.

Зазначали, що ОСОБА_1 істотно порушив умови договору та 24 жовтня 2008 року вони отримали від нього заяву, в якій він визнав наявну заборгованість. 12 лютого 2009 року відповідач надав клопотання, в якому визнав заборгованість та зобов`язався погасити її в повному обсязі за рахунок реалізації предмету іпотеки.

Вказувалии, що у зв`язку з тим, що жодних зобов`язань ОСОБА_1 не виконав, 23 лютого 2010 року ними було надіслано вимогу про дострокове виконання зобов`язання та повернення заборгованості, яка залишена без виконання. 18 березня 2010 року ПН ДМНО Рудкевич Є.В. вчинив виконавчий напис на договорі іпотеки №014/1969/2/16560/1 від 30 травня 2008 року та було відкрите виконавче провадження. 27 червня 2012 року старшим державним виконавцем Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, припинення чинності арешту майна відповідача в зв`язку з тим, що прилюдні торги не відбулися.

Посилаючись на те, що погашення заборгованості не відбулося навіть частково та станом на 13 серпня 2012 року заборгованість становить 172 740,64 доларів США, що по курсу НБУ, станом на 13 серпня 2012 року, еквівалентно 1 380 715,93 грн. та складається з несплаченої частини кредиту в розмірі 116 033,32 долари США, що еквівалентно 927 454,33 грн.; процентів за фактичне користування кредитними коштами в розмірі 21 687,53 долари США, що еквівалентно 173 348,43 грн.; штрафних санкцій у вигляді пені за прострочення сплати кредиту в розмірі 14 435,89 доларів США, що еквівалентно 115 386,07 грн., пені за прострочення сплати відсотків у розмірі 20 583,9 доларів США, що еквівалентно 164 527,11 грн., а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути заборгованість за кредитним договором №014/1969/2/16560 від 30 травня 2012 року в розмірі 172 740,64 доларів США, що еквівалентно 1 380 715,93 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08 листопада 2012 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованість за кредитним договором №14/1969/2/16560 від 30 травня 2008 року в розмірі 1 212 662,76 грн. Вирішено питання відносно судових витрат.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 02 березня 2015 року замінено сторону у виконавчому провадження з ПАТ Ерсте Банк на стягувача ПАТ Фідобанк.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 серпня 2021 року замінено стягувача ПАТ Фідобанк на його правонаступника ТОВ Консалт Солюшенс.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та провадження по справі закрити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не встановив дійсних обставин справи, не взяв до уваги, що він позовної заяви та додатків до неї, як і судової повістки, не отримував. Таким чином, він не був повідомленим про розгляд даної справи. Наголошував на тому, що банк звертався до нотаріуса, яким вчинено виконавчий напис, який в подальшому було звернуто до виконання та відкрито виконавче провадження. 23 серпня 2013 року відбулися прилюдні торги з продажу предмету іпотеки на виконання вказаного виконавчого напису. Таким чином, фактично відсутній предмет спору та наявні всі підстави для закриття провадження згідно п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про наявність, передбачених законом, підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалам справи, що 30 травня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк», як кредитором, правонаступником якого є ПАТ «Ерсте Банк», та відповідачем, як позичальником, укладено кредитний договір №014/1969/2/16560, за умовами якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредитні кошти в розмірі 118 000,00 доларів США. В свою чергу, відповідач зобов`язався повернути кредит до 29 травня 2028 року, здійснюючи щомісячно частково погашення кредиту та сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів до 15 числа кожного місяця, як це передбачено графіком платежів. За умовами вказаного договору за порушення строків повернення кредиту та відсотків за користування кредитом позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення. Дані обставини підтверджуються копією зазначеного кредитного договору та графіком погашення кредиту, наявними в матеріалах справи .

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 30 травня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки з фізичною особою №014/1969/2/16560/1, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловим О.А. за реєстром №1658, відповідно до п.1.2 якого, предметом іпотеки є нерухоме майно: домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що відповідач отримав кредитні кошти, що підтверджується копією заяви-анкети про надання споживчого кредиту №289, наявною в матеріалах справи.

Із матеріалів справи встановлено, що відповідач істотно порушив умови кредитного договору, своєчасно не сплативши чергові платежі.

24 жовтня 2008 року позивачем отримано заяву відповідача за вх.№12.0.1/53, відповідно до якої ОСОБА_1 визнавав заборгованість та висловив прохання про надання відстрочки по кредитному платежу строком на один місяць, після закінчення якого проводився всього один платіж, сума якого була меншою за мінімальний.

Крім того, 12 лютого 2009 року відповідачем за вх.№12.1.0/46 було надано клопотання, відповідно до якого останній визнав заборгованість за кредитним договором та зобов`язувався погасити заборгованість в повному обсязі за рахунок реалізації предмету іпотеки.

23 лютого 2010 року, в зв`язку із порушенням ОСОБА_1 умов кредитного договору та несплатою обов`язкових платежів, позивачем відповідачу було відправлено засобами поштового зв`язку УДППЗ «Укрпошта» повідомлення-вимогу про порушення основного зобов`язання по кредитному договору від 22 лютого 2010 року за вих.12.1.0/104, в якій позивач вимагав дострокового виконання порушеного відповідачем зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк. Факт отримання вказаного повідомлення підтверджується копією поштового повідомлення з відміткою про вручення відповідачу 25 лютого 2010 року (а.с.34-35). Втім, ОСОБА_1 , всупереч діючому законодавству, зобов`язання за кредитним договором не були виконані.

У зв`язку з цим, позивач був змушений звернутися до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису на договір іпотеки, відповідно до п.5.4 договору іпотеки, згідно з яким, сторони погодили, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

18 березня 2010 року приватним нотаріусом ДМНО Рудкевичем Є.В. було вчинено виконавчий напис на договорі іпотеки №014/1969/2/16560/1 від 30 травня 2008 року.

27 червня 2012 року старшим державним виконавцем Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу та відповідно припинення чинності арешту майна відповідача, в зв`язку з тим, що прилюдні торги не відбулись (а.с.48).

Таким чином погашення боргу ОСОБА_1 за кредитним договором не відбулося.

У зв`язку з цим, заборгованість відповідача перед банком, станом на 13 серпня 2012 року, становить 172 740,64 доларів США, що по курсу НБУ, станом на 13 серпня 2012 року, еквівалентно 1 380 715,93 грн. Дана сума заборгованості складається з 116 033,32 доларів США (або 927 454,33 грн.) заборгованість по тілу кредиту, 21 687,53 доларів США (або 173 348,43 грн.) - заборгованості по відсоткам за фактичне користування кредитом, 14 435,89 доларів США (або 115 386,07 грн.) - пеня за прострочення сплати кредиту, 20 583,90 доларів США (або 164 527,11 грн.) - пеня за прострочення сплати відсотків. Дані обставини підтверджуються детальним розрахунком заборгованості, наявним в матеріалах справи.

Вирішуючи позовні вимог ПАТ «Ерсте Банк», приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору №014/1969/2/16560 від 30 травня 2008 року та договору іпотеки №014/1969/2/16560/1 від 30 травня 2008 року із дотримання вимог діючого законодавства, а також встановлено невиконання відповідачем, на відміну від позивача, своїх зобов`язань за даними договорами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню: 116 033,32 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 927 454,33 грн. заборгованість по кредиту, 21 687,53 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 173 348,43 грн. несплачені відсотки за користування кредитом, відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, суд зменшив розмір пені за прострочення сплати кредиту до твердої в сумі, що дорівнює 7 000,00 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 55 930,00 грн., відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, суд зменшив розмір пені за прострочення сплати по відсоткам до твердої в сумі, що дорівнює 7 000,00 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 55 930,00 грн. Всього стягнув заборгованість у розмірі 1 212 662,76 грн.

Колегія суддів не погоджується з такими висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Відповідно до положень ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

В силу ст.ст.525,526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, при цьому одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Частиною 1 ст.626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст.77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зокрема, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін, як одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v.UKRAINE, N4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Фактично у своїй апеляційній скарзі відповідач не заперечує факт отримання кредитних коштів та користування ними.

Колегія суддів звертає увагу на те, що 23 лютого 2010 року банком було надіслано відповідачу вимогу про дострокове виконання зобов`язання та повернення заборгованості.

18 березня 2010 року ПН ДМНО Рудкевич Є.В. вчинив виконавчий напис на договорі іпотеки №014/1969/2/16560/1, яким задоволено вимоги АТ «Ерсте Банк» у розмірі заборгованості по капіталу кредиту (тіло кредиту) - 116 033,32 доларів США, що за курсом НБУ, станом на 18 березня 2010 року, є еквівалентом 925 471,76 грн.; відсотки за користування кредитними коштами 21 169,73 доларів США, що за курсом НБУ, станом на 18 березня 2010 року, є еквівалентом 168 849,76 грн., пеня за прострочку кредиту 2 243 долари США, що за курсом НБУ, станом на 18 березня 2010 року, є еквівалентом 17 890,17 грн; пеня за прострочку відсотків 5 472,86 доларів США, що за курсом НБУ, станом на 18 березня 2010 року, є еквівалентом 43 651,53 грн. Загальна сума заборгованості складає 144 918,91 доларів США, що за курсом НБУ, станом на 18 березня 2010 року, є еквівалентом 155 873,20 грн.

Позивач у своєму позові зазначив про факт свого звернення до відповідача із вимогою про дострокове виконання зобов`язання та повернення заборгованості. Та вказав про те, що звернувся до ПН ДМНО Рудкевич Є.В., який вчинив виконавчий напис, який був пред`явлений до виконання. Проте, 27 червня 2012 року старшим державним виконавцем Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, припинення чинності арешту майна відповідача, в зв`язку з тим, що прилюдні торги не відбулися.

Втім, не зважаючи на те, що у 2010 року банк змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором, він продовжив нараховувати заборгованість та станом на 13 серпня 2012 року за розрахунком банку заборгованість становить 172 740,64 доларів США, що по курсу НБУ, станом на 13 серпня 2012 року, еквівалентно 1 380 715,93 грн., та складається з несплаченої частини кредиту в розмірі 116 033,32 долари США, що еквівалентно 927 454,33 грн.; процентів за фактичне користування кредитними коштами в розмірі 21 687,53 долари США, що еквівалентно 173 348,43 грн.; штрафних санкцій у вигляді пені за прострочення сплати кредиту в розмірі 14 435,89 доларів США, що еквівалентно 115 386,07 грн., пені за прострочення сплати відсотків у розмірі 20 583,9 доларів США, що еквівалентно 164 527,11 грн.

У постанові Верховного Суду від 01 вересня 2022 року у справі №225/3427/15-ц зазначено: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання»; «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні. Якщо за рішенням суду про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана у повному обсязі, кредитор має лише право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а тому після вимоги про дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором, банк мав право на стягнення з позичальника тільки сум, нарахованих відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не на стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, комісії та пені».

Враховуючи вказане, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стосовно того, що позовні вимоги є обґрунтованими саме в частині розмірі заборгованості за кредитним договором №014/1969/2/16560 та погодився із розрахунком заборгованості наданим позивачем.

Відповідач в своїй апеляційній скарзі наголошує на тому, що 23 серпня 2013 року, з метою виконання виконавчого напису нотаріуса від 18 березня 2010 року, відбулися прилюдні торги з продажу предмету іпотеки.

З матеріалів справ вбачається, що 19 грудня 2013 року державним виконавцем Жовтневого ВДВС ДМУЮ при примусовому виконанні виконавчого напису №1395, виданого 18 березня 2010 року, 23 серпня 2013 року проведено прилюдні торги з реалізації арештованого майна (предмета іпотеки). Від реалізації арештованого майна стягнуто 187 000 грн., залишок заборгованості за виконавчим документом складає 997 862,89 грн. Грошових коштів не достатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

З врахуванням того, що банк, здійснюючи виконання виконавчого напису, ставив питання про стягнення грошових коштів у доларах США, які були еквівалентом відповідній сумі у гривні за курсом НБУ станом на 18 березня 2010 року, колегія суддів вважає за можливе суму коштів від реалізації арештованого майна відняти від розміру заборгованості за виконавчим написом нотаріуса. Таким чином, грошові кошти у розмірі 187 000 грн. (що було еквівалентом 23 445,31 доларів США) покривають заборгованість за пенею за прострочку кредиту 2 243 долари США, що за курсом НБУ, станом на 18 березня 2010 року, є еквівалентом 17 890,17 грн.; пенею за прострочку відсотків 5 472,86 доларів США, що за курсом НБУ, станом на 18 березня 2010 року, є еквівалентом 43 651,53 грн., та частково за відсотками у сумі 15 729,45 доларів США, що за курсом НБУ, станом на 18 березня 2010 року, є еквівалентом 125 454,50 грн.

У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

Таким чином, непогашеною залишається заборгованість за тілом кредиту у розмірі 116 033,32 долари США та заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 5 440,28 доларів США, що усього становить 121 473,60 долари США, яка підлягає до стягнення з відповідача.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08 листопада 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства Ерсте Банк, правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю Консалт Солюшенс, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю Консалт Солюшенс заборгованість за кредитним договором №014/1969/2/16560, станом на 18 березня 2010 року, у загальному розмірі 121 473,60 долари США, що складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 116 033,32 долари США; заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 5 440,28 доларів США.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий: Е.Л. Демченко

Судді: Т.Р. Куценко

М.О. Макаров