Справа № 463/597/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Леньо С. І.
Провадження № 22-ц/811/2697/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

09 жовтня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

перевіривши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 липня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Винниківської міської ради, третя особа ОСОБА_1 , про визнання незаконним та скасування рішення, -

встановив:

Зочним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 22 липня 2016 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Винниківської міської ради від 25 червня 2015 року №1926 "Про затвердження гр. ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 ".

Рішення суду в загальному порядку оскаржила третя особа ОСОБА_1 , подавши 18 вересня 2023 року апеляційну скаргу. Просить поновити строк на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що про оскаржуване рішення дізнався лише 25.07.2023 року, ознайомлюючись з матеріалами справи №463/597/16-ц, а копію такого отримав 08.09.2023.

Ухвалою судді Львівського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року витребувано з з Личаківського районного суду м. Львова цивільну справу № 463/597/16-ц за позовом ОСОБА_2 на Винниківської міської ради, третя особа ОСОБА_1 , про визнання незаконним та скасування рішення.

02.10.2023 цивільна справа № 463/597/16-ц надійшла на адресу апеляційного суду.

Перевіривши матеріали цивільної справи, суд вважає, що у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити враховуючи таке.

Згідно норм процесуального закону, подання апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має відбуватись з дотриманням певних умов.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (ст. 352 ЦПК України).

Строк апеляційного оскарження визначений ст. 354 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦПК України, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо, апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

З єдиного унікального номеру справи беззаперечно слідує, що така перебувала на розгляді у суді з 2016 року, ОСОБА_1 залучений до участі у справі №463/597/16-ц у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог протокольною ухвалою суду від 10.03.2016 на підставі поданого позивачем ОСОБА_2 клопотання від 10.03.2016 (а.с. 15-16).

Зокрема, з часу залучення ОСОБА_1 до участі у справі, останній неодноразово викликався судом у судові засідання, однак відповідна поштова кореспонденція поверталася на адресу суду без вручення адресату з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 19, 24, 26-27, 29).

Разом з цим, після ухвалення оскаржуваного заочного рішення, копія такого була надіслана відповідачу та третій особі ОСОБА_1 поштою з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, з якого слідує, що відповідна кореспонденція була доставлена адресатам, зокрема 11.08.2016 за адресою ОСОБА_1 (а.с. 88, 89).

Поряд з цим, апелянт не наводить жодних пояснень у контексті пропуску 7 (семи) років після ухвалення оскаржуваного рішення на оскарження такого.

При цьому, подаючи заяву про ознайомлення з матеріалами справи у липні 2023 року, останній зазначає про відповідний спір, тобто знає про наявність такого, не вказуючи, коли дізнався про такий, чи, коли стало відомо йому про оскаржуване ним рішення суду першої інстанції.

Згідно із ЗУ «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом.

Для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 липня 2016 року оприлюднено на сайті ЄДРСР з 29.07.2016.

Наведені обставини справи дають підстави для беззаперечно висновку про те, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про розгляд даної справи у суді першої інстанції, однак апеляційну скаргу подав після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, жодних доказів, які могли б сприйматися, як поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження, апелянт не наводить.

В свою чергу, аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду є порушенням законних права та інтересів сторін і суперечить принципу правової визначеності та праву на справедливий суд, що закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (пункт 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13).

Право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Крім цього, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Цивільним процесуальним кодексом України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Дотримання строків є однією з гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Відповідного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 16 березня 2021 року (справа № 626/2450/14-ц).

Водночас особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно строків подання, форми і змісту апеляційної скарги, в тому числі щодо доведення поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, що є проявом добросовісного користування процесуальними правами.

Враховуючи наведене та те, що третя особа ОСОБА_3 був належним чином повідомленим про розгляд даної справи у суді першої інстанції, однак апеляційну скаргу подав після спливу семи років з дня складення повного тексту судового рішення, доказів поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження не навів, на обставини непереборної сили, не покликається, у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 352, 358, 370 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 липня 2016 року.

Копію ухвали, апеляційну скаргу з доданими до скарги матеріалами надіслати апелянту.

Цивільну справу за ОСОБА_2 до Винниківської міської ради, третя особа ОСОБА_1 , про визнання незаконним та скасування рішення повернути до Личаківського районного суду м. Львова.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її постановлення.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк