КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 року місто Київ.

Справа №753/1999/22

Апеляційне провадження № 22-ц/824/9342/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

судді-доповідача Желепи О.В.,

суддів: Мазурик О.Ф., Немировської О.В.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 29 березня 2023 року (у складі судді Мицик Ю.С.)

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, про встановлення порядку користування квартирою

ВСТАНОВИВ

28.01.2022 року позивач ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про встановлення порядку користування квартирою.

29.03.2023 до суду від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Сидоренко Н.О. надійшли клопотання про поновлення процесуального строку для подання зустрічного позову, зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про стягнення матеріальної компенсації; клопотання про призначення судової оціночно-будівельної та судової будівельно-технічної експертизи; клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 29 березня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача про поновлення строку на подання зустрічної позовної заяви, та повернуто зустрічний позов.

Не погоджуючись з такою ухвалою, представник ОСОБА_1 - Сидоренко Наталія Олександрівна 25 квітня 2023 року, згідно поштової відмітки, направила до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Аргументуючи апеляційну скаргу вказує, що ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою та незаконною.

Вказує, що обґрунтовуючи заяву про поновлення процесуального строку, представник Відповідача зазначила, що вступила у справу №753/1999/22 лише 29 листопада 2022 року,що підтверджується ордером адвоката. До цього часу у представника Відповідача не було доручення на представництво у справі від Відповідача, а у Відповідача не було іншого представника, який на професійній основі міг би здійснювати захист прав та інтересів Відповідача у суді у справі №753/1999/22. Окрім того, представник Відповідача зазначала у заяві про поновлення строку про те, що сторонами 05.12.2023 року було досягнуто домовленості про мирне врегулювання спору, про що було надіслано заяву до суду електронною поштою. У призначеному засіданні 17 лютого 2023 року представник Відповідача не змогла взяти участь у зв`язку із участю у слідчих діях. Проте у березні представник Позивача відмовилася від проведення зустрічі зі стороною Відповідача. Представник Відповідача є внутрішньо-переміщеною особою і не проживає в м. Києві, а тому ознайомилася із матеріалами справи у кінці березня поточного року після отримання категоричної відмови від представника Позивача про мирне врегулювання спору, незважаючи на те, що Позивач була згодна на проведення переговорів, але повідомила, що переговори можуть проводитися лише з її представником.

Посилаючись на дію воєнного стану в Україні та на рекомендації Ради суддів України щодо роботи суддів в умовах воєнного стану від 02 березня 2022 року, зазначає, що стан війни в Україні створює об`єктивні перешкоди для реалізації своїх прав на судовий захист. В умовах воєнного або надзвичайного стану конституційні права людини на судовий захист не можуть бути обмежені.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 червня 2023 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористалися.

Відповідно до положень частини 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про поновлення строку для подання зустрічного позову та повернення зустрічного позову заявнику, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 пропустив встановлений законом строк на подання зустрічного позову, а доводи поважності пропуску строку, наведені в заяві, не заслуговують на увагу, оскільки стороною відповідача не наведено обставин, які є об`єктивно непереборними та не залежали від волевиявлення сторони відповідача та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine» заява № 23436/03, § 22, від 28 березня 2006 року).

Виходячи з приписів статей 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, у цьому випадку - норм ЦПК України.

Таким чином, право на пред`явлення зустрічної позовної заяви не є абсолютним, подаючи зустрічну позовну заяву заявник повинен дотримуватись вимог ЦПК України щодо її подання.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 120 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 і 177цього Кодексу.

До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику.

Отже, зустрічна позовна заява подана до суду поза межами строку для подання відзиву підлягає поверненню судом заявнику.

Відповідно до частини сьомої статті 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 123 ЦПК України).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події (частина четверта статті 124 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Аналізуючи зазначені норми права, можна дійти висновку про те, що обрахування строку на подання відзиву на позов починається відповідно для кожного учасника справи з наступного дня після дати отримання ним ухвали місцевого суду про відкриття провадження у справі.

Реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справі перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків.

Процесуальний строк, виступає одним з ключових елементів цивільно-процесуальної форми, і в цілому направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження цивільного процесу у визначених ЦПК України часових рамках.

Зокрема, під процесуальними строками, з огляду на системний аналіз ЦПК України, розуміють встановлений законом та/або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.

Процесуальні строки, з поміж іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків.

Так, з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.

Судом встановлено, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06.06.2022 відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі та роз`яснено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву (а.с.32-33).

Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі разом з судовою повісткою та позовною заявою ОСОБА_1 отримав 07.09.2022, що підтверджується рекомендованим листом про вручення поштового відправлення (а.с.37).

Таким чином, останнім днем для пред`явлення зустрічного позову було 22 вересня 2022 року.

18 листопада 2022 року ОСОБА_1 уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом Сидоренко Н.О. (а.с. 54)

29 березня 2023 року до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_1 з клопотанням про поновлення строку на його подання.

Встановивши, що ухвалою про відкриття провадження у справі був встановлений п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі та роз`яснено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву, зустрічний позов відповідач подав більш ніж через п`ять місяців після отримання копій ухвали про відкриття провадження та позову з додатками, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про повернення зустрічного позову заявнику.

При цьому ОСОБА_1 не позбавлений права пред`явити свій позов в загальному порядку.

Доводи апеляційної скарги про те, що розгляд справи відбувається під час дії воєнного стану, що перешкоджало вчасно подати зустрічний позов в передбачений законодавством процесуальний строк, колегія суддів відхиляє, оскільки заявником не надано суду належних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск строку на звернення до суду з зустрічним позовом.

В даному випадку предметом доказування є наявність поважних причин пропуску строку подачі відповідачем зустрічного позову.

Уклавши 18 листопада 2022 року договір про надання правової допомоги з адвокатом, яка має відповідні професійні знання, будучи обізнаним зі встановленими процесуальним законодавством строками звернення до суду та підставами для їх поновлення, ОСОБА_1 розпорядився своїми правами на власний розсуд, подавши лише в березні 2023 року зустрічну позовну заяву. Тобто, за наданням правничої допомоги відповідач звернувся вже після сплину встановленого та роз`ясненого йому строку.

ОСОБА_1 не навів змістовних і вагомих доводів щодо вчинення ним всіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати його процесуальні права з метою їх захисту в судовому порядку. Останній також не довів, що можливість вчасного подання ним зустрічного позову після отримання позовної заяви позивача, не залежала від його волевиявлення.

Посилання сторони відповідача про їхнє намагання мирного врегулювання спору не може слугувати поважною обставиною пропуску процесуального строку, оскільки відповідно до ч. 7 ст. 49 ЦПК України, сторони можуть примиритися, у тому числі шляхом медіації, на будь-якій стадії судового процесу, а тому такі дії не перешкоджали відповідачу подати зустрічний позов у встановлені строки.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з учиненням чи невчиненням нею процесуальних дій

Довід представника відповідача, що вона є внутрішньо переміщеною особою, а тому не могла ознайомитись з матеріалами справи, колегія суддів не може визнати поважною причиною пропуску встановленого строку, оскільки такі обставини не перешкоджали стороні відповідача вчасно подати зустрічний позов до суду першої інстанції. Відповідач особисто отримав копію ухвали про відкриття провадження, в якій був визначений строк на подання відзиву та зустрічного позову, а також копію позовної заяви з додатками, які він міг направити для ознайомлення своєму адвокатові. Крім того проаналізувавши чергову заяву представника відповідача - Сидоренко Н.О. про відкладення розгляду справи, яка надійшла до суду першої інстанції 17.02.2023 року і в якій Сидоренко Н.О. зазначила наступне: «Враховуючи те, що я, Сидоренко Н.О. , 17.02.2023 року з 09:45 хв знаходжуся на слідчих діях у ГСУ НП України у м. Києві та не маю можливості бути присутньою на розгляді справи…», колегія суддів приходить до висновку, що вищезазначена обставина не перешкоджала стороні відповідача ознайомитись з матеріалами справи та вчасно подати зустрічний позов. Крім того, ознайомлення з матеріалами справи міг зробити сам відповідач і переслати копії всіх документів своєму адвокату для складання останнім в передбачені законом строки необхідних процесуальних документів.

Натомість пропуск строку на звернення до суду через пасивну поведінку скаржника та його представника щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску строку.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судом норм права у оскарженому судовому рішенні є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення.

Таким чином, суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст. 353, 367, 375, 381-384 ЦПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 29 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду.

Суддя -доповідач О.В. Желепа

Судді О.Ф. Мазурик

О.В. Немировська