Номер провадження: 22-ц/813/4504/23
Справа № 523/7976/22
Головуючий у першій інстанції Середа І.В.
Доповідач Стахова Н. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Стахової Н.В.,

суддів: Назарової М.В., Карташова О.Ю.

за участю секретаря

судового засідання Долгової В.І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1

заінтересовані особи Управління праці та соціального захисту населення Одеської області, Управління праці та соціального захисту населення Керченської міської ради, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2022 року

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Управління праці та соціального захисту населення Одеської області, Управління праці та соціального захисту населення Керченської міської ради, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною заявою, в якій просила встановити юридичний факт, що з 01 червня 2015 року на тимчасово окупованій території України ОСОБА_2 здійснює постійний сторонній догляд за нею, яка є його матір`ю, і, що він єдиний, хто здійснює вказаний догляд, посилаючись на те, що вона є людиною похилого віку, особою з ІІ групою інвалідності за зором та має інші тяжкі захворювання, через що не може без сторонньої допомоги доглядати за собою. Встановлення даного факту заявниці необхідно для оформлення соціальної допомоги відповідно до законодавства України.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи Управління праці та соціального захисту населення Одеської області, Управління праці та соціального захисту населення Керченської міської ради, ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити її заяву.

Доводами апеляційної скарги є те, що з тексту оскаржуваного рішення вона дізналася, що 31.10. 2022 ухвалами суду залучено до участі у справі Управління праці та соціального захисту населення Одеської області та витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України відомості про перетин Державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованої території ОСОБА_2 , однак жодної ували не було їй направлено на електронну адресу для ознайомлення. ОСОБА_2 , як сторону судового процесу, також не повідомляли про ухвалення судом рішення та витребування доказів. Відкривши провадження у даній справі, суд не може ставити під сумнів, що із вказаною заявою звернулася до суду саме вона, інакше в такому випадку порушується принцип правової визначеності. Відсутність поштового зв`язку між окупованою територією АР Крим та Україною не позбавило її можливості передавати процесуальні документи через осіб, які їздять до міста Києва через інші країни. У такий самий спосіб було передано і цю апеляційну скаргу. Окрім того, витребовуючи з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України відомості про перетин Державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованої території ОСОБА_2 , судом першої інстанції не було встановлено, з якою саме метою останній виїжджав з окупованої території на підконтрольну Україною територію і де саме більше часу він. При цьому, з`ясування даного питання має важливе значення для розгляду вказаної справи. Судом першої інстанції встановлено, що 13.02.2022 ОСОБА_2 перетнув державний кордон України на ліній розмежування з тимчасово окупованою територією, і більш територію України він не залишав. Також, протягом 2017-2021 років останній здебільшого знаходився на материковій частині території України, що на думку суду вказує на неможливість догляду за нею. Вважає, що ці висновки не відповідають обставинам справи, оскільки ОСОБА_2 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в якій вона проживає. Причина виїзду ОСОБА_2 до м. Києва є його незадовільний стан здоров`я, через що він вимушений був періодично виїжджати до України з метою отримання кваліфікованої медичної допомоги, та в останній раз повинен був повернутися до м. Керчі 24.02.2022, але не зміг цього зробити через початок військової агресії РФ проти України. Але, не зважаючи не це, весь тягар фінансових витрат, пов`язаних з постійним доглядом за нею лежить саме на ньому. Саме за рахунок його грошових коштів для неї створені комфортні умови для проживання в квартирі. З 01.06.2015 він здійснює за нею постійний сторонній догляд, а коли виїжджає на лікування, то за рахунок власних коштів наймає іншу людину, яка підміняє його на час лікування, а після повернення знову здійснює особистий догляд за нею. Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідно до довідки Управління ПФ РФ в м. Керчі від 24.06.2015 № 340906/15, саме ОСОБА_2 здійснює догляд за нею з 01.06.2015.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що на тимчасово окупованій території від здійснює постійний догляд з 01.06.2015 за своєю матір`ю ОСОБА_1 , яка його потребує за станом здоров`я, і яка є особою 2 групи інвалідності. Остання проживає разом з ним в квартирі, власником якої він є. При цьому, всі витрати, які пов`язані з утриманням квартири, оплати комунальних послуг, створення комфортних умов та витрати на її лікування, а також витрати , пов`язані з наймом особи, яка тимчасово його підміняє несе саме він. У лютому 2022 року він в`їхав на підконтрольну Україною територію для лікування, але в день запланованого повернення до м. Керчі, почалося широкомасштабне вторгнення, внаслідок чого він був позбавлений повернутися до м. Керчі.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені.

Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявницею не надано належних та допустимих доказів, які підтверджували здійснення догляду за нею саме ОСОБА_2 .

Проте, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком, з наступних підстав.

Як встановлено судом, з наданих документів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Керченським МУ ГУМВС України у Криму 26 вересня 2000 року), яка зареєстрована по АДРЕСА_2 та є інвалідом другої групи за зором, на праве око вона взагалі не бачить, а на лівому зір дуже поганий, хворіє на ряд тяжких захворювань.

Батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2 , (а.с.10).

ОСОБА_2 є власником квартири за адресою АДРЕСА_1 відповідно до договору дарування квартири від 06.05.2010.

Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року. Тимчасово окупована російською федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).

Указом Президента України від 24.02.2022 р. «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком, наступними Указами його дію було продовжено, та Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022 продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Згідно з розпорядженням голови Верховного Суду від 05.07.2022 р «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (суди Автономної Республіки Крим та м. Севастополя)» № 36/0/9-22 , територіальна підсудність справ Керченського міського суду Автономної Республіки Крим змінено та визначено територіальну підсудність справ Суворовському районному суду м.Одеси.

За нормами ч.1, 4 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.3 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадяни похилого віку, особи з інвалідністю, діти з інвалідністю та інші громадяни України, які перебувають у складних життєвих обставинах та проживають на тимчасово окупованій території, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України.

Частиною 1 ст. 9 вищевказаного Закону передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 17 ч.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно з вимогами ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.7 ст.19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За нормами ч.3 ст.293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Колегія судів вважає, що той факт, що ОСОБА_2 декілька разів, а саме протягом 2017 -2021 рр. періодично знаходився на материковій частині території України і періодично виїжджав до окупованої території, не свідчить про те, що останній не міг здійснювати догляд за своєю хворою матір`ю.

Що стосується його перетину державного кордону України на лінії розмежування, також не свідчить, що ОСОБА_2 , не міг здійснювати догляд за ОСОБА_1 , з 01.06.2015 року.

Крім того незадовільний стан здоров`я та низка його захворювань підтверджується матеріалами справи.

Відправлення поштової кореспонденції з м. Києва також не спростовує вказаного факту.

Твердження суду щодо сумніву підпису заявниці у поданій заяві, є на думку колегії суддів, тільки припущенням суду першої інстанції.

За таких обставин, доводи скаржника є слушними, а тому рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 02 грудня 2022 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про встановлення факту на утриманні задовольнити.

Встановити факт знаходження на утриманні ОСОБА_2 своєї матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інваліда другої групи, з 01.06.2015 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 13 жовтня 2023 року.

Головуючий Н.В. Стахова

Судді Назарова М.В.

Карташов О.Ю.