РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2023 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Усатової І.А.

при секретарі Омелько Г.Т.

розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буглак Олеся Гурамівна про визнання договору міни удаваним правочином, переведення прав та обов`язків покупця,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та зазначає, що згідно з рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 03 квітня 2019 року у справі № 760/29134/17 був розірваний шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 31 березня 1989 року Відділом запису актів цивільного стану виконавчого комітету Подільської районної ради народних депутатів за актом записом № 167.Одночасно вказаним судовим рішенням у порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частині у праві власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Зазначає, що за вказаною адресою він зареєстрований і постійно проживає.

Вказав, що у листопаді 2021 року співвласник ОСОБА_2 в усній формі повідомила про намір продати належну їй частку у праві спільної часткової власності на зазначену квартиру та пропонувала її купити за ціною в сумі 1 000 000,00 грн. Він як співвласник, мав бажання викупити відповідну частину квартири, проте просив надати її офіційну письмову пропозицію зі зменшенням вартості частки до 800 000,00 грн, оскільки визначена нею ціна є істотно більшою ринкової вартості частини квартири. Намагання співвласника значно завищити вартість частки квартири стала причиною для подальших перемовин щодо ціни продажу частки. Між тим придбати 1/2 частину квартири ОСОБА_2 також пропонувала іншим особам.

28 серпня 2022 року за вказаною адресою з`явилася невідома особа, яка назвала себе власником 1/2 частини квартири. Даною особою виявився громадянин ОСОБА_3 .

Зазначив, що відповідачка фактично здійснила продаж своєї 1/2 частини спірної квартири шляхом оформлення 25 серпня 2022 року договору міни, який укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г., зареєстрований в реєстрі за № 2274.

За цим договором кожна із сторін передає у власність другій стороні належне їй майно в обмін на належне другій стороні майно: Сторона-1 - міняє належну їй на праві спільної часткової власності частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а Сторона-2 - міняє належний їй Блендер-пароварка 4 в 1 SCF88 (Рухоме майно).

Незалежна оцінка квартири, відповідно до Звіту про оцінку майна від 19 серпня 2022 року, зробленого TOB «ВЕНС ФІН КАПІТАЛ», становить 1 504 941 (один мільйон п`ятсот чотири тисячі дев`ятсот сорок одна) гривня 00 копійок (пункт 3 договору). При цьому вартість обмінюваного майна оцінюється сторонами наступним чином: частини квартири, щорозташована за адресою: АДРЕСА_2 - в 752 470 (сімсот п`ятдесят дві тисячі чотириста сімдесят) гривень 50 копійок; Блендер-пароварка 4 в 1 SCF88 - в 5 184 (п`ять тисяч сто вісімдесят чотири) гривні 00 копійок (пункт 4 договору). Оскільки обмін був нерівноцінний (різниця між вартістю нерухомого майна та обміняного рухомого майна склала 747 286,50 грн), сторони домовились про необхідність доплати вартості частки квартири.

Пунктом 5 договору сторонами визначено, що обмін нерухомого майна здійснюється з доплатою, Сторона-2 доплачує Стороні-1 суму в розмірі 747 286 (сімсот сорок сім тисяч двісті вісімдесят шість) гривень 00 копійок, яку Сторона-2 повністю сплатила Стороні-1 до підписання цього договору, Сторона-1 своїм підписом під цим договором підтверджує факт повного розрахунку та відсутність будь-яких претензій до Сторони-2. Право власності на отримане за цим договором нерухоме майно виникає у Сторони-2 за договором з моменту державної реєстрації права власності (пункт 8 договору).

Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22 вересня 2022 року свідчить, що 25 серпня 2022 року на підставі спірного договору міни приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бугла Олеся Гурамівна проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на частки квартири.

Вважає, що вказаний договір міни є удаваним правочином, який не спрямований на реальне настання правових наслідків, а вчинений його сторонами з метою приховати інший правочин - договір купівлі- продажу, а тому права покупця за цим договором повинні перейти до нього як співвласника.

Зазначив, що основним юридичним фактом, який підлягає встановленню, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору міни та з`ясування питання про те, чи не укладено угоду з метою приховати іншу угоду та якусаме. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 07 вересня 2016 року у справі №6-1026цс16 та Верховним Судом у постанові №707/1541/16-ц від 11 квітня 2018 року.

За правилом, встановленим частиною першою статті 715 ЦК України, за договором міни (бартеру) кожна зі сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. З цього загального визначення випливає, що предметом даного договору є обмін товару на товар. Щоправда, договором може бути встановлений обмін майна на роботи (послуги) (частина п`ята статті 715 ЦК України).

Позивач зазначив, що відповідачка мала бажання продати частину нерухомого майна, тобто фактично між сторонами спірного правочину мав місце не обмін товарами (нерухомим і рухомим майном), а їх купівля-продаж.

У спірних правовідносинах за спірним правочином обидві сторони договору міни діяли свідомо для досягнення особистої користі, їхні дії направлені на досягнення інших договірно-правових наслідків і приховують іншу волю сторін щодо купівлі-продажу частини квартири. Волевиявлення сторін за договором міни (як зовнішній прояв волі) не відповідає їх внутрішній волі, яка спрямована на встановлення цивільно- правових відносин якраз за договором купівлі-продажу частини квартири, їхні юридично значимі дії неспрямовані на реальне настання правових наслідків саме за договором міни.

Підтвердженням спрямованості волі сторін на укладання саме договору купівлі-продажу частини квартири є незначна вартість рухомого майна - блендера-пароварки 4 в 1 8СБ88, на який проведено обмін частини квартири, стосовно її загальної вартості, а саме 5 184,00 гривень визначено вартість блендеру-пароварки, а вартість 1/4 частини квартири у сумі 752 470,50 гривень, тобто розмір доплати (компенсації) склав 747 286,50 грн - більш як 99% від загальної суми вартості частини квартири. Отже, сума сплачених грошових коштів за цим договором превалює у вартісній оцінці нерухомого майна як предмету договору міни, що вказує на фактичне здійснення сторонами договірної операції купівлі-продажу, а не міни. Іншими словами, визначення розміру грошової доплати вище вартості обмінюваного рухомого майна суперечить правовій природі відносин за договором міни товару.

При цьому блендер-пароварка як обмінюваний товар немає виняткових особливостей, перешкод для його придбання співвласником у магазинах, - відсутні. Натомість він мав реальну можливість задовольнити інтерес ОСОБА_2 шляхом обміну на блендер-пароварку 4 в 1 8СР88, оскільки він не є рідкісною річчю, є у вільному продажу.

Вказав, що укладаючи спірний договір міни, сторони мали на меті досягнення правових наслідків та встановлення між ними прав і обов`язків, характерних саме для договору купівлі-продажу, зокрема, факт отримання продавцем відповідної значної суми грошових коштів (747 286,50 грн) за відчужуване майно. Йдеться про те, що обидві сторони насправді прагнули приховатиукладення договору купівлі-продажу частини квартири, використавши при цьому для маскування своєї дійсної волі спірний договір міни.

Зазначене свідчить про відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин та настання між ними інших прав та обов`язків, аніж ті, що передбачені удаваним правочином. Відтак між сторонами оспорюваного правочину виникли інші правовідносини, ніж ті, які передбачені укладеним між ними договором міни.

Таким чином, на час укладення договору міни волевиявлення сторін правочину не було вільним і не відповідало їх внутрішній волі. Відтак 25 серпня 2022 року між сторонами фактично було укладено договір купівлі - продажу. за яким ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_3 купив належну їй частку квартири у праві спільної часткової власності. Зазначений договір є удаваним правочин, оскільки не був направлений на настання правових наслідків, обумовлених договором міни, а фактично по своїй правовій природі є договором купівлі-продажу. При його укладанні недотримано загальних засад цивільного законодавства - справедливості, добросовісності та розумності.

Також зазначив, що за приписами статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Але з огляду на визначений характер правовідносин сторін при здійсненні ними договірної операції продажу-купівлі частини квартири у нього з`являється гарантоване законом переважне право перед іншими особами на купівлю відповідної частки майна, що знаходиться у спільній частковій власності.

Згідно з положеннями статті 362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає.

Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. У разі ж продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця.

Ураховуючи конфлікт, який пов`язаний із розірванням шлюбу між ними, як колишніми подружжями, відповідач в письмовій формі не пропонувала йому викупити частку у праві спільної часткової власності, її ціни та інших умов продажу відповідно до порядку, визначеного статтею 362 ЦК України.

Навпаки, уклавши договір міни зі сторонньою особою - ОСОБА_4 , відповідач ОСОБА_2 тим самим намагалася умисно позбавити його можливості реалізації закріпленого законом переважного права на купівлю спірної частини квартири. За таких обставин порушено його переважне право перед іншими особами на купівлю 1/2 частини квартири, яка перебуває в спільній часткові власності.

Зазначив, що при укладенні спірного правочину співвласником недотримано вимоги норми статті 362 ЦК України, відтак за позовом іншого співвласника на нього підлягають переведенню права та обов`язки покупця за вказаним договором.

Враховуючи вищевикладене, просить суд:

- визнати Договір міни від 25 серпня 2022 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г. і зареєстрований в реєстрі за № 2272, удаваним правочином, вчиненим з метою приховання іншого правочину - договору купівлі-продажу;

- перевести на ОСОБА_1 права та обов`язки покупця за Договором купівлі-продажу від 25 серпня 2022 року, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г., зареєстрованим в реєстрі за № 2272.Стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати.

Разом з позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову та клопотання про витребування доказів.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.09.2022 справу передано у провадження судді Усатовій І.А.

Ухвалою суду від 14.10.2022 відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у справі.

Ухвалою суду від 14.10.2022 у справі відкрито спрощене позовне провадження, витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г. належним чином засвідчені копії документів на підставі яких 25 серпня 2022 року було оформлено договір міни, зареєстрований за №2272, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та на підставі яких внесено до реєстру нерухомого майна дані щодо реєстрації права власності на частину квартири (номер запису про право власності 47б85907, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 00).

29.11.2022 до суду від приватного нотаріуса КМНО Буглак О.Г. надійшла копія договору міни, посвідченого 25.08.2022 приватним нотаріусом КМНО Буглак О.Г. за реєстровим №2272 та всіх документів, на підставі яких від був посвідчений.

02 лютого 2023 року до суду від відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, в якому просять відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість. Акцентують увагу на тому, що укладаючи договір міни, сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а тому у відповідності до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним. Укладаючи договір міни з доплатою, ОСОБА_2 за власним волевиявленням законно розпорядилась своїм майном. Сторонами договору було дотримано вимог ст. 209 ЦК України про нотаріальне посвідчення правочину. Водночас ОСОБА_2 було дотримано вимог ст.ст. 361, 362 ЦК України, оскільки обмеження щодо розпорядження своєю часткою стосується лише продажу частки співвласником, а переважне право інших співвласників на придбання частки не існує у випадку її відчуження іншим чином, зокрема, шляхом укладення договору міни.

Враховуючи зазначене, вважає що спірний договір міни є дійсним без ознак удаваності. Разом з тим, вимога щодо визнання договору міни договором купівлі-продажу та переведення на позивача прав та обов`язків покупця, суперечить вимога ст.235 ЦК України та Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

06.03.2023 до суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 12.06.2023 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 12.06.2023 відмовлено у задоволенні заяви позивача про виклик та допит свідків.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 03 квітня 2019 року у справі № 760/29134/17 був розірваний шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 31 березня 1989 року Відділом запису актів цивільного стану виконавчого комітету Подільської районної ради народних депутатів за актом записом № 167. Одночасно судовим рішенням у порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частині у праві власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

25 серпня 2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір міни. За цим договором кожна із сторін передає у власність другій стороні належне їй майно в обмін на належне другій стороні майно: Сторона-1 - міняє належну їй на праві спільної часткової власності Уі частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а Сторона-2 - міняє належний їй Блендер-пароварка 4 в 1 SCF88 (Рухоме майно).

Незалежна оцінка квартири, відповідно до Звіту про оцінку майна від 19 серпня 2022 року, зробленого TOB «ВЕНС ФІН КАПІТАЛ», становить 1 504 941 (один мільйон п`ятсот чотири тисячі дев`ятсот сорок одна) гривня 00 копійок (пункт 3 договору). При цьому вартість обмінюваного майна оцінюється сторонами наступним чином: частини квартири, щорозташована за адресою: АДРЕСА_2 - в 752 470 (сімсот п`ятдесят дві тисячі чотириста сімдесят) гривень 50 копійок; Блендер-пароварка 4 в 1 SCF88 - в 5 184 (п`ять тисяч сто вісімдесят чотири) гривні 00 копійок (пункт 4 договору). Оскільки обмін був нерівноцінний (різниця між вартістю нерухомого майна та обміняного рухомого майна склала 747 286,50 грн), сторони домовились про необхідність доплати вартості частки квартири.

Пунктом 5 договору сторонами визначено, що обмін нерухомого майна здійснюється з доплатою, Сторона-2 доплачує Стороні-1 суму в розмірі 747 286 (сімсот сорок сім тисяч двісті вісімдесят шість) гривень 00 копійок, яку Сторона-2 повністю сплатила Стороні-1 до підписання цього договору, Сторона-1 своїм підписом під цим договором підтверджує факт повного розрахунку та відсутність будь-яких претензій до Сторони-2. Право власності на отримане за цим договором нерухоме майно виникає у Сторони-2 за договором з моменту державної реєстрації права власності (пункт 8 договору).

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22 вересня 2022 року вбачається, що 25 серпня 2022 року на підставі договору міни приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бугла Олеся Гурамівна проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на частки квартири.

Позивач, звертаючись до суду з позовом зазначає, що правочин, а саме договір міни є удаваним правочином, сторони уклали договір купівлі - продажу, при цьому були порушені його права передбачені ст. 362 ЦК України, згідно якої у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах.

На що суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з пунктом першим частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним, зміна правовідношення (частина друга статі 16 ЦК України).

Згідно із статтями 6, 627 ЦК України визначальним для формування правовідносин є принцип свободи договору, сутність якого полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше, можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, який правочин насправді вчинили сторони, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення, в якому встановлює нікчемність цього правочину або визнає його недійсним.

Відповідно до статті 658 ЦК України приймати рішення про відчуження майна має право лише його власник.

Сторона договору міни - фізична особа, яка має достатній обсяг дієздатності, чи юридична особа, для якої відчуження майна за договором міни відповідає цілям її діяльності.

Відповідно до статей 715, 716 ЦК України договір міни - договір міни (бартеру), де кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар (частина перша статті 715 ЦК України).

Договір міни спрямований на безповоротне відчуження кожною із сторін належного їй майна. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін.

Договором міни може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов`язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом. Договором може бути встановлений обмін майна на роботи (послуги).

Предмет договору:

речі - рухоме чи нерухоме майно;

грошова доплата - за товар більшої вартості;

робота, послуга - в обмін на товар (послугу) іншої сторони (частина п`ята статті 715 ЦК України).

Договір вважається укладеним з моменту досягнення домовленості сторін за всіма істотними умовами договору.

До договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов`язання (стаття 716 ЦК України).

Зміна або розірвання договору міни допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. На вимогу однієї зі сторін договір міни може бути змінено або розірвано за рішенням суду у разі істотного порушення договору другою стороною (частини першої та другої статті 651 ЦК України).

Згідно ст. ст. 316, 317 ЦК України, зазначено - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до чинного закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд, власник має право вчиняти будь-які дії які не суперечать закону, держава не втручається у здійснення власником права власності.

Стаття 13 Конституції України гарантує та забезпечує усім власникам рівні умови здійснення їх прав.

Згідно ст. 19 Конституції України «Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Слід зазначити, що у відповідності до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Також Конституційним принципом в Україні є принцип верховенства права (ст. 8 Конституції України), громадяни здійснюють свої права за принципом "дозволено все, що прямо не заборонено законом", а державні органи та їх посадові особи - за принципом "дозволено лише те, що прямо визначено законом". Україна визнає пріоритет загальнолюдських цінностей, дотримується загальновизнаних норм і принципів міжнародного права.

Зі змісту договору міни вбачається, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору відповідно до ч.І ст. 638 ЦК України .

Отже, ОСОБА_2 , укладаючи договір міни з доплатою законно розпорядилась своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тобто, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, заявник має довести: факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином та наявність його порушеного права.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач не обґрунтував, яке його суб`єктивне право чи охоронюваний законом інтерес порушено або невизнається особами, до якої пред`явлено позов.

Суд зазначає, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи, чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Як встановлено вище, позивач не є стороною оспореного договору, не є власником майна, що було предметом договору.

Суд констатує відсутність у справі будь-яких доказів, що підтверджують твердження позивача про те, що відповідачка мала намір продати частину спірної квартири.

Таким чином, позивач не довів, що є заінтересованою особою, яка має право відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України звернутися до суду з позовом про визнання договору міни від 25 серпня 2022 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г. і зареєстрований в реєстрі за № 2272, недійсним.

Водночас ОСОБА_2 було дотримано вимог ст.ст. 361, 362 ЦК України, оскільки обмеження щодо розпорядження своєю часткою стосується лише продажу частки співвласником, а переважне право інших співвласників на придбання частки не існує у випадку її відчуження іншим чином, зокрема, шляхом укладення договору міни.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позивач не довів порушення, невизнання або оспорювання своїх прав з боку відповідача.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Суд, керуючись ст. ст. 13, 19, 24, 55 Конституції України, ст. ст. 6, 11, 15, 16, 202, 215, 235, 316, 317, 361, 362, 626, 627, 628, 638, 658, 715, 716 ЦК України, керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 55, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І.А.Усатова