Справа № 462/5084/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2023 року, суддя Залізничного районного суду м. Львова Ліуш А.І., розглянувши у приміщенні суду у м. Львові у спрощеному позовному провадженні без виклику осіб цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Добробут 101», про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Вимоги позову мотивовано тим, що вони з відповідачем зареєстровані та проживають за адресою АДРЕСА_1 . За час проживання у вказаній квартирі відповідача він бачив всього декілька разів, квартиру він не відвідує і не проживає в ній вже дуже давно, а місце його перебування йому невідоме. Вважає, що оскільки відповідач вже понад 6 місяців не проживає в квартирі за реєстрацією, його слід визнати таким, що втратив право користування вказаним житлом.

Відповідачем було подано до суду відзив, з якого вбачається, що позивач не є ні власником житлового будинку, ні спірного житлового приміщення зокрема. Крім того, вказав, що позивачем не надано до суду доказів, які б стверджували, що житлове приміщення в АДРЕСА_1 , має статус гуртожитку. Суду також не було надано доказів того, що позивач має будь-яке відношення до житлового приміщення АДРЕСА_2 , оскільки в долученій до позовної заяви копії паспорта громадянина України відсутній штамп на підтвердження його реєстрації саме в кімнаті № НОМЕР_1 . Вказана інформація відсутня й в відомостях з Реєстру Львівської міської територіальної громади. Щодо долучених до позовної заяви актів про фактичне місце проживання особи, що затверджені головою ОСББ «Добробут 101», зазначив, що такі складені 15.12.2023 року, 23.02.2023 року та 23.04.2023 року, а відтак, охоплюють тільки 4 місяці та 9 днів, в той час, як законодавство передбачає необхідність мати докази про відсутність особи без поважних причин за місцем проживання не менше 6-ти місяців. Крім того, вказав, що він також здійснює оплату за користування житловими приміщеннями, на підтвердження чого надав квитанції. Повідомив суд, що він проходив курс важкого лікування в результаті якого з 03 квітня 2023 року визнаний інвалідом та потребує постійного стороннього догляду, а тому, часто відлучався з місця проживання, однак, вказане не стверджує що він був відсутнім за місцем проживання без поважної причини. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі.

Позивачем було надано до суду відповідь на відзив, з якої вбачається, що він не погоджується з твердженнями відповідача, оскільки статус гуртожитка спірного приміщення підтверджується долученими до позову документами. Крім того, відповідачем було здійснено лише одну оплату за комунальні послуги. Надані відповідачем докази, на його переконання, не можуть бути прийняті судом для відмови в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 27 вересня 2023 року, в задоволенні клопотання про перехід до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи було відмовлено за безпідставністю.

Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, з огляду на наступне.

Судом було встановлено, що позивачем було подано як підставу для задоволення позовних вимог заяви ОСОБА_1 , в якій він просив голову ОСББ «Добробут 101» скласти акт про те, що ОСОБА_3 , не проживає в кімнаті АДРЕСА_2 .

Крім того, надано акти про фактичне місце проживання (не проживання) особи, згідно яких, головою ОСББ та двома сусідами встановлено, що ОСОБА_3 , не проживає в кімнаті АДРЕСА_3 та не сплачує комунальні послуги з вересня 2022 року, січня 2023 року.

Позивачем також було надано відомості з Реєстру Львівської міської територіальної громади №024977-ЗРА, згідно яких позивач проживає в АДРЕСА_1 , експлікацію внутрішніх площ до плану житлового будинку, копію паспорту з зазначенням адреси прописки - АДРЕСА_4 , та рахунок на сплату житлово-комунальних послуг за березень, квітень 2023 року.

Як вбачається з наданої позивачем відповіді Державного територіально-галузевого об?єднання «Львівська залізниця», у зв?язку з реконструкцією гуртожитку на АДРЕСА_4 , для покращення житлових умов мешканцям вказаної організації виділяється в гуртожитку в квартирі АДРЕСА_5 ліжко-місце, для працівника дистанції ОСОБА_1 .

Витягом з протоколу засідання профспілкового комітету ВП «Львівська дистанція електропостачання» ДТГО «Львівська залізниця», в комунальну власність закріплено за ОСОБА_4 (що ручкою виправлено на ОСОБА_5 ) ліжко-місце в блоці №17.

В матеріалах справи міститься акт №138 від 04 вересня 2014 року, згідно якого, в АДРЕСА_1 , проживають троє осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 .

Постановою керівництва залізниці та президії Дорпрофсожу від 21 травня 2008 року, за ОСОБА_1 , закріплено ліжко-місце в блоці №17.

Відповідачем було надано до суду заяви свідків- ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які вказали, що є сусідами ОСОБА_2 , та досить часто зустрічають його біля будинку чи на сходовій клітині, заходять в гості та допомагають в побутових питаннях.

Крім того, було надано довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, згідно якої, з 03 квітня 2023 року ОСОБА_2 , визнаний інвалідом першої групи «А», та потребує постійного стороннього догляду.

Відповідачем також було надано квитанцію про оплату за утримання будинкової території від 15 червня 2023 року.

Частинами 1, 4 ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені, зокрема, нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Частиною першою ст.15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цієї норми правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Отже, суд повинен встановити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Положення ЖК України не передбачають право наймача кімнати в гуртожитку та членів його сім?ї звертатись до суду з вимогами про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у гуртожитку, разом з тим положеннями ЦК України передбачено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, саме власник гуртожитку може звернутися до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в ньому.

Для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки (ч.1 ст.127 ЖК України).

Особи, які проживають у гуртожитку, мають право на зайняття в ньому ліжко-місця і не наділені правом на звернення до суду з вимогами про визнання іншої особи такою, що втратила право користування ним чи проживання в ньому.

Згідно зі ст.18 ЖК України управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником.

Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено, що позивачем не було надано жодного належного та допустимого доказу, який би ствердив, що йому на праві власності належить квартира за адресою АДРЕСА_1 , оскільки суду було надано лише докази виділення йому ліжко-місце в блоці №17. Надана позивачем копія прописки з паспорту громадянина України взагалі не містить квартири його проживання, так як в ній зазначено лише адресу - АДРЕСА_4 .

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що у позивача який є лише наймачем ліжко-місця в кімнаті гуртожитку, не виникло право на звернення до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування виділеним йому у передбаченому законом порядку ліжко-місцем в цій же кімнаті гуртожитку.

На підставі викладеного, керуючись ст.2,4,5,10-13,43,44,76-81,141,211,223,258,259,263-268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Добробут 101», про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - відмовити за безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Львівського апеляційного суду.

Суддя: А.І. Ліуш