БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/2435/22
Провадження № 2/497/129/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2023 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Висоцького С.О.,

за участю секретаря Войтової С.І.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Болград, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Василівської сільської ради Болградського району Одеської області про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з вищезазначеним позовом та просять постановити рішення, яким визнати за ними право власності на частки житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , як за членами колгоспного двору та як за спадкоємцями.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачі є членами колгоспного двору та спадкоємцями за законом та заповітом померлих членів колгоспного двору й не можуть оформити право власності в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, мотивуючи позовні вимоги положеннями ст.ст. 328,392, 1216-1218, 1261, 1268-1270, 1297 ЦК України.

Ухвалою суду від 12.12.2022 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

На виконання вимог ухвали суду приватним нотаріусом Агбун М.І., 11.01.2023 року надано на адресу суду копію спадкової справи щодо майна ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та інформацію, що спадкова справа до майна ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 не заводилась.

Ухвалою суду від 22.03.2023 року судом було прийнято до розгляду уточнену позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Василівської сільської ради Болградського району Одеської області про визнання права власності, згідно якої повивачі просили суд визнати право власності:

- за ОСОБА_1 право власності на 1/10 частку житлового будинку як за спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- за ОСОБА_1 право власності на 9/40 частку житлового будинку як за спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- за ОСОБА_4 право власності на 3/40 частку житлового будинку як за спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- за ОСОБА_1 , право власності на 2/10 частки житлового будинку як за членом колгоспного двору;

- за ОСОБА_2 право власності на 2/10 частки житлового будинку як за членом колгоспного двору;

- за ОСОБА_3 право власності на 2/10 частки житлового будинку як за членом колгоспного двору.

В чергове підготовче засідання сторони, повідомлення яких здійснювалось судом належним чином, не з`явились. Позивачі в позовній заяві заявляли клопотання про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача - Василівської сільської ради Болградського району Одеської області до суду надав відзив яким позовні вимоги визнані відповідачем у повному обсязі, та заявлено клопотання про розгляд справи без участі їх представника.

Оскільки сторонами по справі було подано заяви про розгляд справи за їх відсутності, судом у відповідності до ч.3 ст.211 ЦПК України було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі на підставі наявних документів в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Враховуючи визнання відповідачем позову без застережнь, й таке визнання не суперечить закону не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір із правовідносин, що виникають із спадкових правовідносин.

Станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності належав колгоспному двору, до складу якого входили: голова двору ОСОБА_6 , дружина ОСОБА_5 , син ОСОБА_1 , невістка ОСОБА_3 , онук ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Василівської сільської ради Болградського району Одеської області від 20.06.2023 року за №75.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР).

Положеннями пп.«а» п. 6 вищезазначеної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні.

В силу зазначених вимог, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 фактично є власниками зазначеного домоволодіння в рівних частках (по 1/5 частці кожний) як члени колгоспного двору.

Судовим розглядом встановлено, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 мали намір зареєструвати право власності на свої частки зазначеного домоволодіння, однак їм рішенням від 02.06.2023 року було відмовлено у реєстрації права власності в зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують набуття позивачами права власності на частки житлового будинку за названою адресою.

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень».

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 18 названого Закону перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703.

Згідно п.9 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав.

У разі коли оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства.

У відповідності з п.п.23, 24 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування.

За результатом розгляду заяви державний реєстратор, уповноважена особа невідкладно повертає заявникові оригінали документів, поданих для державної реєстрації (крім заяви, що долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав, інших заяв, що подавалися суб`єкту державної реєстрації прав або нотаріусу, та документа, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав), видає витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав у паперовій формі (у разі його формування у паперовій формі) чи у разі відмови у проведенні державної реєстрації прав - рішення державного реєстратора щодо відмови в державній реєстрації прав у паперовій формі (за бажанням заявника). На заяві, що долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав, заявником у довільній формі зазначаються відомості про отримання документів у повному обсязі та проставляється власний підпис.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 40 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Так, згідно п.42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються:

1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;

2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.

Разом з цим, п.43 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення по господарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані:

1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з по господарської книги;

2) виписка з по господарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.

Враховуючи наявність рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, суд приходить до висновку, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 реалізували своє право на захист в позасудовому порядку, внаслідок виникли підстави для звернення з даним позовом до суду.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За результатом судового розгляду судом встановлено, що по справі мають місце обставини, передбачені ст. 392 ЦК України, оскільки позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , будучи власниками кожний окремо 1/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому за адресою: АДРЕСА_1 не можуть зареєструвати право власності в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, внаслідок чого порушуються їх права як власників, що підлягають захисту в судовому порядку.

А відтак, вимоги позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в цій частині є обґрунтованими, доведеними, та такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч.1 ст.1221 ЦК України).

Статтею 1223 ЦК України врегульовано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України Малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини у відповідності до ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 , запис акту про смерть №11 від 06.03.1993 року, складений Калчівською сільською радою Болградського району Одеської області, на підставі якого видано свідоцтво про його смерть серії НОМЕР_1 . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить 1/5 частка житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої він був як член колгоспного двору.

Спадкова справа до майна ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 не заводилась.

На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 в спадковому домоволодінні проживали і були зареєстровані: дружина ОСОБА_5 , син ОСОБА_1 , невістка ОСОБА_3 , онук ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Василівської сільської ради Болградського району Одеської області від 20.06.2023 року за №75.

Відтак, спадкоємцями за законом першої черги є ОСОБА_5 (дружина) та ОСОБА_1 - син на підставі свідоцтва про народження № НОМЕР_2 видане 08.10.1951 року Калчівською сільською радою Болградського району Ізмаїльської області, які прийняли спадщину згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України в рівних долях по 1/10 частці житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою: АДРЕСА_1 кожний.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , актовий запис про смерть №352 від 02.04.2015 року, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Болградського районного управління юстиції в Одеській області, на підставі якого видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 .

Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить: 1/5 частка житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою: АДРЕСА_1 , як члена колгоспного двору; 1/10 частка житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою: АДРЕСА_1 , як спадкоємця після смерті ОСОБА_6 , тобто 3/10 частки загалом.

На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 в спадковому домоволодінні були зареєстровані та проживали син ОСОБА_1 та невістка ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою №75, виданою виконавчим комітетом Василівської сільської ради Болградського району Одеської області 20.06.2023 року.

Відповідно до заповіту, зареєстрованого в реєстрі за №165 від 14.04.2008 року, ОСОБА_5 майно, яке складається з житлового будинку і надвірними будівлями, присадибна ділянка, що належали їй на день смерті, заповідала ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З матеріалів спадкової справи №147/2015, наданої приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І., щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 вбачається, що з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері, яка постійно мешкала та була зареєстрована по день своєї смерті за адресою: АДРЕСА_1 , до нотаріуса 29.07.2015 року звернулась донька померлої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується Свідоцтвом про народження НОМЕР_4 від 09.06.1953 року.

Крім того, позивач ОСОБА_1 10.10.2022 року з врахування рішення Болградського районного суду Одеської області від 16.08.2022 року, звернувся до приватного нотаріуса Агбун М.І. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 , але йому було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу.

Таким чином, оскільки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є непрацездатною, вона спадкує незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Таким чином, обов`язкова частка ОСОБА_4 у спадщині становить 50%х3/10:2 = 3/40 частки, а ОСОБА_1 успадкував 9/40 частки житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5 .

Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видючою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна.

Приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Агбун М.І. у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на частку домоволодіння було відмовлено в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на домоволодіння на ім`я спадкодавця, що підтверджується постановою від 19.10.2022 року

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом після смерті матері, за законом після смерті батька, ОСОБА_4 як спадкоємець за законом (обов`язкова частка) після смерті матері, на підставі, що передбачено законом, тобто в порядку спадкування, набули право на це майно, тобто на частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з цим їх право порушено, вони позбавлені можливості в позасудовому порядку реалізувати у повному обсязі свої спадкові права, хоча володіють всіма необхідними законними підставами для цього, оскільки за час свого життя спадкодавець не зареєстрував набуте ним право.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 22 вересня 2021 року по справі № 227/3750/19.

З огляду на зазначене, позивачі згідно вимог чинного законодавства успадкували дане право, яке підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання права власності на вказане майно в порядку спадкування.

При цьому суд враховує факт визнання позовних вимог відповідачем.

У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд під час розгляду справи безпосередньо дослідив докази у справі.

Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.

При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачами відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності.

Підсумовуючи усе вище викладене, суд вважає позовні вимоги позивачів цілком обґрунтованими, та приходить до висновку про їх задоволення у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.328, 373, 1216-1218, 1223, 1235, 1261, 1268, 1270 ЦК України, ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року ст.ст.4, 10, 13, 76-81, 83, 95, 200, 206, 211, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Василівської сільської ради Болградського району Одеської області про визнання права власності задовольнити.

Визнати за:

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , право власності на 1/10 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , як за спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , право власності на 9/40 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , як за спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , право власності на 3/40 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , як за спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , право власності на 1/5 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , як за членом колгоспного двору;

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_7 , право власності на 1/5 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , як за членом колгоспного двору;

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_8 , право власності на 1/5 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , як за членом колгоспного двору.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя С.О.Висоцький