Справа № 456/2238/23
Провадження № 2/456/738/2023
РІШЕННЯ

іменем України

13 жовтня 2023 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Яніва Н. М. ,

з участю секретаря Сунак Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Стрий справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про припинення дії, яка порушує право, демонтажу пристрою відео спостереження та знищення усієї зібраної інформації на цьому пристрої відеоспостереження відеоінформації,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін.

Позивачі звернулися в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , згідно якого просили зобов`язати ОСОБА_4 у тридцятиденний термін з моменту набрання рішенням суду законної сили демонтувати пристрій відеоспостереження розміщений на будинку за адресою: АДРЕСА_1 та дроти, які під`єднані до нього і у цей же термін знищити усю зібрану, щодо них відеоінформацію, яка так чи інакше стосується життя позивачів та членів їх родини, Також просять суд зобов`язати ОСОБА_3 надати доступ до її будинку ОСОБА_4 , щоби той міг демонтувати пристрій відеоспостереження, розміщений на будинку за адресою АДРЕСА_1 та дроти які під`єднані до нього. Окрім цього просять стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликаються на те, що вони починаючи з червня 2018 проживають за адресою: АДРЕСА_1 , а саме у житловому будинку, який на праві власності належить батьку ОСОБА_1 ОСОБА_5 ..

Поряд з їх земельною ділянкою розташований будинок АДРЕСА_1 , у якому проживає відповідач ОСОБА_3 , а також будинок АДРЕСА_2 у якому проживає відповідач ОСОБА_4 .. Відповідач ОСОБА_4 протягнув над їх земельною ділянкою дроти та на будинку відповідачки ОСОБА_3 з її згоди встановив відеокамеру, яка скерована у бік їхньої ділянки, за допомогою якої знімає їх, їхнього неповнолітнього сина, збирає про них інформацію, яка стосується їхнього життя та членів їх родини, чим порушує право на захист особистого та сімейного життя від втручання сторонніх осіб. Вони вважають такі дії втручанням у їх особисте життя, так як вони не надавали право відповідачу на проведення фото та відеозйомки себе особисто та членів їх родини.

Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Яцишин А.В. скористався правом на подання відзиву /а.с.60-64/, згідно якого просив відмовити позивачам у задоволенні позову у повному обсязі за безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог.

Зокрема вказав, що непідтвердженою є обставина постійного проживання позивачів та їх неповнолітнього сина за адресою: АДРЕСА_1 , а отже і правомірність заявлення такого позову та перебування у статусі позивачів.

Посилаючись на ст. 307 ЦК України вказав, що під поняттям «фото-, кіно -, теле чи відеозйомка» підпадає процес фіксації фактів на відповідний фото, кіно, теле чи відеоносій. Інформація це будь які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені у електронному вигляді. З урахуванням цього власник не має права знімати своїх сусідів на фото, відео чи кіноплівки без їхньої згоди Але використовувати технічні засоби, у тому числі й телекамери (відеореєстратор) для контролю та спостереження, що встановлюється з метою охорони будинку, квартири біля входу до них має право, без фіксації на фото-, кіно,- теле відео плівку (тобто без зберігання інформації для її використання.)

Вважає, що позивачами не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що встановленням камер спостереження здійснюється втручання у їх особисте життя та особисте життя членів їх сімї, у тому числі і належних доказів на підтвердження того, що встановлені відповідачами відеокамери мають технічну можливість здійснювати саме запис (фіксацію події на відеоплівку чи на носій в електронному вигляді). Камера на стіні будинку відповідача встановлена з метою створення безпечних умов проживання і цим права сусідів не порушуються, в приватне життя відповідачів не втручаються, оскільки приватне життя відбувається у їх будинку, а не на прибудинковій території будинку.

Відповіда ОСОБА_3 правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась.

Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст.174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило.

Процесуальні рішення, постановлені по справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 квітня 2023 року головуючим суддею у справі визначено суддю Янів Н.М. /а.с.43/

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 27.07.2023. /а.с. 50/.

Ухвалою суду від 27.07.2023 розгляд справи відкладено до 18.08.2023 /а.с. 71/

18.08.2023 розгляд справи відкладено до 14.09.2023 /а.с. 78/

Ухвалою суду від 14.09.2023 розгляд справи відкладено до 29.09.2023 /а.с. 82/

29.09.2023 у справі оголошено перерву до 13.10.2023 /а.с. /

Розгляд справи по суті відбувся 13.10.2023.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.

Представник позивачів адвокат Доарме В.С. у судове засідання не з`явився, однак надіслав на адресу суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у відсутності позивачів, , просив суд задоволити їхній позов у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Яцишин А.В., в судове засідання також не з`явився, подав до суду заяву, в якій не заперечив, щодо проведення судового засідання у їхній відсутності, позовні вимоги заперечив, просив суд відмовити у їх задоволненні з підстав наведених у письмовому відзиві на позов

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, подала заяву згідно якої просила проводити розгляд справи без її участі вказавши, що позовні вимоги заперечує у зв`язку з тим, що такі є безпідставними та жодним чином не доведеними, тому просила у задоволені позову відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши відсутність з боку сторін заяв про врегулювання спору, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і у задоволені позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивачі по справі є подружжям, перебувають у зареєстрованому шлюбі, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , від якого у них народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 17-18/

Батьками позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 13.03.1989./а.с.10/

ОСОБА_5 на праві власності належить частина земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) 0, 0809 га. за адресою: АДРЕСА_1 .

Даний факт підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.02.2016 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.02.2016./а.с.11-12/

Судом встановлено що сім`я позивачів проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що доводиться матір`ю позивача ОСОБА_1 .. Будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності її чоловіку ОСОБА_5 , який на даний час перебуває у ЗСУ. Син разом з невісткою проживають у вказаному будинку близько трьох років зі згоди її чоловіка.

Також судом встановлено, що 16.11.2022 на виклик за адресою: АДРЕСА_1 скеровувався наряд поліції у складі поліцейського ВРПП Стрийського РУП ГУНП у Львівській області сержанта поліції Любери А. та поліцейського ВРПП Стрийстого РУП ГУНП старшого сержанта поліції Бахмача А.. Виклик на лінію «102» здійснив громадянин ОСОБА_4 /а.с.20/

Як вбачається з матеріалів ЄО № 11776 від 16.11.2022 зареєстрованих по даному факту, ОСОБА_4 у телефонному режимі повідомив, що сусід ОСОБА_1 , який проживає у будинку АДРЕСА_1 , жорстоко поводить себе із тваринами, та що він має відповідні відеодокази. Прибувши за вказаною за адресою заявник від написання письмової заяви та дачі пояснень відмовився. Під час перегляду відео жорстокого поводження із тваринами не виявлено./а.с.21-26/

У подальшому перевірку за вказаним фактом було припинено, матеріали перевірки скеровано у архів Стрийського РУП, про що повідомлено заявника ОСОБА_8 /а.с.27/

До матеріалів справи долучено фото таблицю (фото світлина) на якій відзначено будинок ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), місце встановленої відеокамери, будинок ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ), будинок ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), подвір`я ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ). /а.с.14/

При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства.

Відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості (ч.1 ст. 270 ЦК України).

Відповідно до ст.32 Конституції України, ст.301 ЦК України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За змістом ст. 307 ЦК України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку лише за її згодою. Знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом. Згода особи на знімання її на фото-,кіно-,теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці,на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру.

Суд зазначає, що ч. 1 ст. 307 ЦК України поширюється на всі суспільні відносини, в тому числі і на правовідносини, що стосуються використання житла приватними власниками.

Під поняття «фото-, кіно-, теле- чи відеозйомка» підпадає процес фіксації фактів на відповідний фото-, кіно-, теле- чи відеоносій.

Згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

З урахуванням цього, власник не має права знімати своїх сусідів на фото-, кіно- чи відеоплівки без їх згоди. Але використовувати технічні засоби, в тому числі камери для контролю та спостереження, що встановлюється з метою охорони будинку (квартири) біля входу до них має право, без фіксації на фото-, кіно-, теле- відеоплівку (тобто без зберігання інформації для її використання).

Відповідно до ст.55 Конституції України кожен має право будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 ЦК України. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення (частина перша статті 275 ЦК України).

Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи.

Відповідно до статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

З аналізу вищенаведених норм законодавства, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин вбачається, що на даний час чинним законодавством не передбачено жодного порядку щодо встановлення камер відеоспостереження на фасадах житлових будинках, як і не передбачено видачу дозволів на їх встановлення та необхідність для цього згоди сусідів. Тобто, встановлення камер відеоспостереження є правом власника об`єкта приватної власності.

Так, суд оцінюючи долучений позивачами до матеріалів справи фотознімок будинку відповідача ОСОБА_4 та стіни будинку відповідача ОСОБА_3 на якій нібито знаходиться відеокамера, яка скерована у бік подвір`я позивачів, приходить до переконання, що з такого взагалі неможливо ідентифікувати, що там знаходиться камера відеоспостереження та в яку саме сторону, під яким кутом нахилу і з яким граничним кутом огляду вона направлена на подвір`я сусіднього будинку чи на проїжджу частину дороги. У зв`язку з цим вказаний доказ суд розцінює як неналежний та недопустимий.

Також, суд не приймає до уваги покликання позивачів, що встановлена відповідачем відеокамера здійснює функцію по запису інформації, підключена до будь-якого інформаційного носія, яка має функцію накопичення та збереження інформації з подальшим її відтворенням, оскільки суду не надано належних доказів на підтвердження цього факту.

Що стосується долученої до матеріалів справи довідки про результати проведення перевірки розгляду телефонного повідомлення від оператора 102 за зверненням ОСОБА_4 від 21.11.2022, то з такої вбачається, що працівниками поліції при виїзді на виклик здійснювався перегляд відео з приводу жорстокого поводження з тваринами ОСОБА_1 , при цьому суд звертає увагу на те, що з такої не зрозуміло за допомогою чого було відзнято відео, на якому носії інформації воно зберігалось та яким чином переглядалось (за допомогою якого пристрою), при цьому вказане відео працівниками поліції не вилучалось та у матеріалах ЖЕО відсутнє.

Окрім того, вказаною довідкою про результати проведення перевірки від 21.11.2022 спростовуються твердження представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Яцишин А.В. про те, що позивачі не проживають у будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відтак, суд приходить до переконання, що позивачами, всупереч вказаних вимог, не надано суду жодних належних, допустимих та достатніх доказів у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України доказів, які б свідчили про те, що встановленням камер спостереження здійснюється втручання в їх особисте життя та особисте життя членів їх сім`ї, в тому числі і належних доказів на підтвердження того, що встановлені відповідачем ОСОБА_4 відеокамера має технічну можливість здійснювати саме запис (фіксацію подій на відеоплівку чи на носій в електронному вигляді).

Таким чином, аналізом наявних в матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що відеонагляд встановлено відповідачем виключно з метою забезпечення схоронності майна та створення безпечних умов проживання і цим права позивачів не порушуються, в їх приватне життя вони не втручаються, оскільки приватне життя відбувається в будинку позивачів, а не на прибудинковій території будинку.

Відповідно до ст. 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Право на захист особистих немайнових прав фізичної особи, як суб`єктивне цивільне право, включає в свій зміст наступні повноваження: а) вимагати від усіх та кожного непорушення особистих немайнових прав; б) вимагати припинення всіх діянь, якими порушуються ці права; в) вимагати відновлення вказаних особистих немайнових прав у випадку їх порушення.

Позивачі самі вправі обрати спосіб їх захисту відповідно до специфіки відповідного права, способу його порушення та наслідків, що спричинило це порушення.

Що стосується способів захисту, то законодавець надає фізичній особі можливість застосувати для захисту свого особистого немайнового права від протиправного посягання з боку інших осіб:

1) загальні способи захисту, перелік та способи застосування яких встановлені главою 3 ЦК України;

2) спеціальні способи захисту, які встановлюють конкретно для певної категорії прав, в цілому та для конкретного права зокрема. Загальні способи захисту цивільних прав, більш детально проаналізовані при коментуванні глави 3 ЦК України.

Позовну вимогу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про зобов`язання відповідача демонтувати камери відеоспостеження, суд розцінює як неналежний спосіб захисту особистих немайнових прав. Позивачі вправі вимагати заборонити відповідачу проводити саме відеозйомку їх подвір`я, а не зобов`язати ОСОБА_4 демонтувати відеокамери, які встановлені відповідачем з метою забезпечення безпеки. Зобовязання відповідача провести демонтаж призведе до порушення його особистих прав та інтересів, які спрямовані на забезпечення схоронності будинку та безпеки його жителів, а тому обраний позивачами спосіб захисту своїх немайнових прав є неналежним, а позовні вимоги про зобов`язання відповідача демонтувати камеру відеонагляду є необґрунтованими та безпідставними.

Щодо посилання представника позивачів на постанову Верховного суду у справі № 576/910/15-ц від 17.05.2018, зміст якої на переконання такого повністю підтверджує викладені у позовній заяві вимоги, то суд у силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України не враховує таку при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин, оскільки така не є тотожною за змістом правовідносин та фактичними обставинами справи.

Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви.

На підставі вищенаведеного, оцінивши наявні у матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову у зв`язку з його безпідставністю та необґрунтованістю.

Щодо судових витрат.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, як розподіл між сторонами судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Положеннями ч.1 ст. 141 ЦПК Українипередбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, суд відмовив у задоволенні позову за необґрунтованістю, тому сплачений судовий збір у розмірі 2147,20 грн. слід залишити за позивачами.

Згідно з положенням ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема витрати на професійну правничу допомогу, покладаються у разі відмови у позові - на позивача.

Тому вимога про стягнення з відповідачів на користь позивачів витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає.

Що стосується зазначення представником відповідача ОСОБА_4 адвокатом Яцишин А.В. у відзиві на позовну заяву про попередній розрахунок судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку з розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн., то відповідних доказів понесення вказаних витрат до закінчення судових дебатів такий суду не надав та не зробив відповідну заяву про подання таких протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, тому суд не вбачає підстав зазначення у резолютивній частині рішення про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення, строк для подання стороною за клопотанням якої таке судове засіданні проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 242, 259, 264-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про припинення дії, яка порушує право, демонтаж пристрою відеоспостереження та знищення усієї зібраної інформації на цьому пристрої відеоспостереження відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий суддя Н. М. Янів