Справа № 165/1017/23
Провадження № 2/165/335/23
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року 1 м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Василюка А.В,

за участю секретаря Навроцької М.Р.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в відкритому підготовчому засіданні, в залі суду в м. Нововолинську, в режимі відеоконференції із застосуванням програми "EASYCON" (користувач ОСОБА_2 ), в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації зміни цільового призначення об`єкта нерухомого майна

встановив:

05 вересня 2023 року представник відповідача ОСОБА_2 звернувся до суду із клопотанням про закриття провадження у справі, яке обгрунтовує тим, що відповідач ОСОБА_4 є фізичною особою-підприємцем, яка здійснює господарську діяльність і позов поданий з приводу належного відповідачу комерційного нерухомого майна. Вважає, що за таких обставин між сторонами виник спір саме з господарських відносин, а відтак він підсудний господарському суду.

Представник відповідача Дубовий І.А. у судовому засіданні підтримав заявлене клопотання, просив його задоволити з підстав у ньому наведених.

Представник позивача Юзефович С., посилаючись на п.6 ч.1 ст.20 ГПК України, просив відмовити у заявленому клопотанні, вказав на те, що справа не підсудна господарському суду, оскільки позивач, як сторона спору не є підприємцем, тобто відсутній суб`єктний склад для вирішення даного спору в господарському суді.

Заслухавши пояснення учасників справи, суд бере до уваги наступне.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до частини першої статті 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

У статтях 25, 26 цього ж Кодексу передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Згідно із частиною другою статті 4 ГПК України юридичні особи та ФОП, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У відповідності до ст.20 ГПК України (справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Відповідно до частини другої статті 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.

З матеріалів справи слідує, що відповідач ОСОБА_4 є власником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням виконавчого комітету Благодатної селищної ради м. Нововолинська Волинської області від 05 травня 2020 року №1, дозволено ОСОБА_4 перевести житлові приміщення квартири за вищевказаною адресою, шляхом розробки проекту та проведення реконструкції вказаних вбудованих приміщень під продуктовий магазин.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 провела реконструкцію квартири та здійснила державну реєстрацію права власності на продуктовий магазин, як об`єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 46,3 кв.м в будинку АДРЕСА_2 (змінено цільове призначення об`єкта нерухомого майна) на підставі технічного паспотру №3958-2020, виданого ТзОВ "Арт Буд Проект" 15 жовтня 2020 року і висновку ТзОВ "Арт Буд Проект" №506 про технічний стан нерухомого майна від 15 жовтня 2020 року.

Позивач вважає дії реєстратора неправомірними, оскільки зміна функціонального призначення об`єкта нерухомого майна проведена з порушенням норм чинного законодавства (ч.2 ст.5 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"), без винесення про це окремого рішення, шляхом незаконного внесення інформації в рішення про державну реєстрацію прав і їх обтяжень (з відкриттям розділу). Більше того, рішенням Волинського окрудного адміністративного суду від 22 березня 2022 року, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2022 року, визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Благодатної селищної ради м. Нововолинська Волинської області від 05 травня 2020 року №1 "Про переведення житлових приміщень у нежитлові під розміщення об`єктів невиробничої сфери", що стосується спірного нерухомого майна.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що відповідач ОСОБА_4 з 16 червня 2016 року та по даний час є фізичною особою-підприємцем і її основновний вид діяльності згідно КВЕД 47.11 «Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах, переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами» (а.с.22).

Крім того, з наявних в матеріалах справи фототаблиць слідує, що фактично у спірному приміщенні здійснено реконструкцію, квартиру переобладнено під магазин продуктових товарів (облаштовано вхід/вихід з двору). У судовому засіданні представник відповідача зазначив, що її довіритель в спірному нерухомому майні має здійснювати реалізацію продуктових товарів, що відповідає виду діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 , однак, у зв`язку з наявністю даного спору, вона зволікає з реалізацією такої діяльності у нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 .

Даний спір стосується реєстраційних дій, вчинених стосовно нерухомого майна. Нерухоме майно, стосовно якого виник спір, згідно з даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є об`єктом комерційної нерухомості.

В державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, як на момент звернення до суду з даним позовом та станом на даний час, спірне нерухоме майно зареєстровано, як об`єкт комерційної нерухомості, а не квартира.

За таких обставин суд дійшов до висновку про те, що спір у даній справі за характером правовідносин підлягає вирішенню в господарському суді.

Велика Палата Верховного Суду у справах №916/1261/18 від 03.07.2019, №916/385/19 від 25.02.2020 також висловилася, що спір, що виникає з приводу майна, що належить фізичній особі на праві приватної власності, але використовується нею у підприємницькій діяльності, є господарським.

Доводи представника позивача не спростовують висновків суду та не містять на думку суду обгрунтованих підстав для відмови представнику позивача у заявленому ним клопотанні.

З огляду на вищевикладене, з підстав обумовлених п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд закриває провадження у справі та роз`яснює позивачу, що цей спір підсудний Господарському суду Волинської області.

Керуючись ст.255 ЦПК України, суд

постановив:

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації зміни цільового призначення об`єкта нерухомого майна.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали складено 17 жовтня 2023 року.

Головуючий суддя підпис А.В. Василюк