Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/742/23
Провадження № 2/382/309/23
РІШЕННЯ

Іменем України

(ЗАОЧНЕ)

02 жовтня 2023 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кисіль О.А.

за участю секретаря Пшик Ю.М., Заряда А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Яготин справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Вак Ольги Володимирівни до ОСОБА_2 про визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка в особі представника - адвоката Вак Ольги Володимирівни звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування.

Позов обгрунтовано тим, що згідно протоколу Яготинської міської ради від 18.12.2001 за №15 ОСОБА_3 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування житлово будинку, господарських будівель та споруд, а також земельну ділянку площею 0, 02 га, яка призначена для ведення особистого селянського господарства, що розташовані по АДРЕСА_1 . Державний акт на право власності на вищевказані земельні ділянки ОСОБА_3 отримати за час свого життя не встиг.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 .

Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді 2/5 частин квартири за АДРЕСА_2 , а також права на земельну ділянку площею 0,10 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та земельної ділянки площею 0,02 га, яка призначена для ведення особистого селянського господарства та розташована по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом майна померлого є його дружина -позивачка по даній справі та син відповідач у справі.

В передбачений законодавством термін позивачка звернулася до Яготинської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом.

8 листопада 2022 року позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/5 частину квартири за АДРЕСА_2 .

При цьому, як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом спадкове майно складається із 1/5 частини особистої частки померлого та 1/5 частини, яку померлий прийняв після своєї матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В той же час, як вбачається із свідоцтва про право на спадщину позивачка отримала право власності лише на 1/5 частину вищевказаної квартири, оскільки свідоцтво про право на спадщину на 1/5 частку квартири ще не видано. При цьому, в усній формі позивачку нотаріус повідомив про те, що оскільки на момент смерті з померлим був зареєстрований його син ОСОБА_2 , то в силу вимог ст. 1268 ЦК України він вважається таким, що прийняв спадщину. Проте, з таким висновком нотаріуса позивачка не погоджується, оскільки вважає, що нотаріус не вірно тлумачить вимоги пункту 3 статті 1268 ЦК України.

Так, відповідач, незважаючи на своє місце реєстрації разом з батьком на момент смерті не проживав та в силу вимог ст. 1272 ЦК України вважається таким, що не прийняв спадщину.

Зокрема, ОСОБА_2 протягом тривалого часу постійно проживає разом із своєю матір`ю за адресою: АДРЕСА_3 .

Таким чином, з огляду на вказані обставини, позивачка вважає за необхідне звернутися до суду із вимогою про визнання за нею права на земельну ділянку площею 0,10 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та земельної ділянки площею 0,02 га, яка призначена для ведення особистого селянського господарства та розташована по АДРЕСА_1 .

Враховуючи вищевикладене просила визнати за ОСОБА_1 право на земельну ділянку площею 0,10 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_1 право на земельну ділянки площею 0,02 га, яка призначена для ведення особистого селянського господарства та розташована по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 26.05.2023 року відкрито провадження у справі, та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, визначено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді та заперечень. Зобов`язано нотаріуса Яготинської районної державної нотаріальної контори Сушко Л.М. надати до суду належним чином завірену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 26.06.2023 року підготовче провадження по справі закінчено та справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги.

Відповідачач повторно в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ч.8 ст.128 ЦПК України, заяв та клопотань не направляв.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що позов підлягаає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до роз`яснень п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Так, з показань свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 даних в судовому засіданні, вбачається, що ОСОБА_2 останнього разу з`являвся в помешкання де проживав ОСОБА_3 у 2018 році. Потім на похорон батька приїхав, і більш не з`являвся у м.Яготин Київської області. Речей відповідача у помешканні у АДРЕСА_4 не було.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який зареєстрований Яготинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 26 грудня 2019 року. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10-13).

8 листопада 2022 року позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/5 частину квартири за АДРЕСА_2 . При цьому, як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом спадкове майно складається із 1/5 частини особистої частки померлого та 1/5 частини, яку померлий прийняв після своєї матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . В той же час, як вбачається із свідоцтва про право на спадщину позивачка отримала право власності лише на 1/5 частину вищевказаної квартири, оскільки свідоцтво про право на спадщину на 1/5 частку квартири ще не видано (а.с.14-15).

Відповідно до акту обстеження за адресою: АДРЕСА_4 зареєстрований ОСОБА_2 (власник помешкання ОСОБА_4 - померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ) за словами свідків ОСОБА_2 не проживає за даною адресою з 2018 року (а.с.16).

Відповідно до свідоцтва про правовласності на житло видане 4 березня 1994 року квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 та членам її сім`ї ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , які відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання були зареєстрованими в вищевказаному будинку (а.с.17-19).

Відповідно до протоколу Яготинської міської ради від 18.12.2001 за №15 ОСОБА_3 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування житлово будинку, господарських будівель та споруд, а також земельну ділянку площею 0, 02 га, яка призначена для ведення особистого селянського господарства, що розташовані по АДРЕСА_1 (а.с.20-22).

04.07.2023 року на адресу суду на виконання ухвали від 26.05.2023 року від нотаріуса Яготинської районної державної нотаріальної контори Сушко Л.М. надійшла копія спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з котрої вбачається, що в передбачений законодавством термін позивачка звернулася до Яготинської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом (а.с. 40-93).

Відповідно до п.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місцепроживання -житло,розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальніустанови, закладисоціального обслуговуваннята соціального захисту, військові частини.

Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Так, Верховний Суд у своїй постанові від 1 липня 2020 року у справі 222/1109/17, звернув увагу на наступне «апеляційний суд виходив із того, що місцем постійного проживання фізичної особи є зареєстроване у встановленому законом порядку місце її проживання, однак при тлумаченні статті 1268 ЦК України припустився протиріччя з таким висновком, вважаючи що за приписами цієї норми права підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, є саме постійне його проживання із спадкоємцем, а не лише реєстрація місця проживання за адресою спадкодавця. Тобто суд апеляційної інстанції визнає, що при вирішенні питання, чи прийняв спадкоємець спадщину в порядку, визначеному частиною третьою статті 1268 ЦК України (шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час його смерті), місце реєстрації спадкодавця не має вирішального значення, якщо буде встановлено факт фактичного постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем.»

У постанові від 27 лютого 2019 року по справі № 471/601/17-ц Верховний Суд вказав, що «доводи позивача про те, що він прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6, оскільки був зареєстрований на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем є необґрунтованими, оскільки сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем не може свідчити про прийняття спадщини. Також, ОСОБА_3 не доведено, що на час відкриття спадщини він проживав за місцем реєстрації разом із спадкодавцем.»

При цьому, щодо способу захисту слід звернути увагу на те, що у постанові від 23 березня 2023 року Верховний Суд по справі № 361/6522/20 зауважує, що «вимога про встановлення факту постійного непроживання зі спадкоємцем не є належним способом захисту порушеного права, а є лише підставою для вимоги про визнання права на спадкове майно.»

В силу статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За положеннями статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

В силу ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

За змістомст. 1296 ЦК України оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину.

На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації і землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Аналіз наведеної норми свідчить, що у разі, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку, а якщо приватизація земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України не завершена й право на її завершення.

Верховний Суд в Постанові від 21 березня 2018 року по справі № 623/633/17, провадження № 61-6243 св. 18 зазначив, що: «Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Враховуючи вищевикладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, оцінивши належність, допустимість, а також достатність наданих доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, виходячи з аналізу змісту норм чинного законодавства, що регулює відносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 280-283, 258-259, 265, 268, 354, 141 ЦПК України, ст.1216-1218, 1225, 1261, 1268, 1270, 1272 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Вак Ольги Володимирівни до ОСОБА_2 про визнання права на земельну ділянку, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну ділянку площею 0,10 га, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та розташована по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну ділянки площею 0,02 га, що призначена для ведення особистого селянського господарства та розташована по АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, котра може бути подана протягом 30 днів з дня отримання його копії. Учасник справи якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, після проголошення повного рішення 12 жовтня 2023 року, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кисіль О.А.