Справа № 445/1090/20 Головуючий у 1 інстанції: Сивак В.М.
Провадження № 22-ц/811/3974/21 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Суди В.І.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 11 жовтня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

у червні 2020 року ОСОБА_5 звернувся з позовом до Золочівської міської ради Львівської області, правонаступника Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, зобов`язання вчинити дії.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 24 грудня 2019 року звернувся із заявою до Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0.02 га для ведення особистого селянського господарства в с. Ясенівці Золочівського району Львівської області, яка примикає до присадибної ділянки його сина і якою багто років користується його родина, однак у місячний строк сільська рада дозволу або вмотивованої відмови у його наданні не надала.

Стверджує, що на його замовлення розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який підписано усіма суміжними землекористувачами, в тому числі Ясеновецькою сільською радою, на підставі якого проведено реєстрацію земельної ділянки площею 0,0287 га та присвоєно кадастровий номер :01:001:0181, після чого ним до Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області подано заяву про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність вищезазначеної земельної ділянки.

Зазначає, що ОСОБА_1 також розроблено проект землеустрою щодо відведення цієї самої земельної ділянки площею 0,0287 га. Рішенням Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області № 864 від 12 червня 2020 року «Про затвердження проекту землеустрою гр. ОСОБА_1 » затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0287 га та присвоєно кадастровий номер :01:001:0181 по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 та передано їй у власність вищезазначену земельну ділянку.

Вказує, що Ясеновецька сільська рада Золочівського району Львівської області ухвалюючи рішення про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність ОСОБА_1 земельну ділянку, не ухвалюючи при цьому рішення по суті його звернення щодо затвердження проекту землеустрою, грубо порушила норми земельного законодавства, в тому числі і порушила його переважне право на отримання спірної земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, у власність.

Вважає, що проект землеустрою, який подано ОСОБА_1 не відповідає вимогам законодавства, що є підставою для скасування рішення органу місцевого самоврядування, яким він затверджений, оскільки таке є незаконним, суперечить актам цивільного законодавства і порушує права та інтереси інших осіб.

З наведених підстав, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить:

-визнати незаконним та скасувати рішення XXXVI сесії VII демократичного скликання Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області № 864 від 12 червня 2020 року про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0287 га кадастровий номер :01:001:0181 по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства;

-зобов`язати Золочівську міську раду Золочівського району Львівської області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_5 для ведення особистого селянського господарства, (згідно КВЦПЗ А.01.03), кадастровий номер :01:001:0181, за адресою: Львівська обл., Золочівський р-н, с. Ясенівці для передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_5 .

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 11 жовтня 2021 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення XXXVI сесії VII демократичного скликання Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області № 864 від 12 червня 2020 року про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0287 га кадастровий номер :01:001:0181 по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства.

Зобов`язано Золочівську міську раду Львівської області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_5 для ведення особистого селянського господарства (згідно КВЦПЗ А.01.03), кадастровий номер :01:001:0181, за адресою: Львівьска обл., Золочівський р-н, с. Ясенівці для передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_5

Стягнуто з Золочівської міської ради Львівської області та ОСОБА_1 солідарно судовий збір в розмірі 840.80 грн. на користь держави.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що справа не підлягала розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки спори між фізичними особами із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок належать до юрисдикції адміністративних судів.

Зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 591/5935/17 прийшла до висновку про те, що до юрисдикції адміністративних судів належить вирішення подібного земельного спору, а саме: про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, яким позивачу відмовлено у затверджені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, однак судом першої інстанції помилково не застосовано правові висновки Верховного Суду.

Вважає, що спір в частині заявлених позовних вимог до Золочівської міської ради Львівської області належить до юрисдикції адміністративних судів, в той час як позовні вимоги заявлені до ОСОБА_1 підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, відтак вони не могли розглядатися в одному провадження, оскільки не допускається об`єднання в одне провадження вимог, що підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства. З наведених підстав просить рішення суду скасувати, провадження у справі закрити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Судом першої інстанції встановлено, що 24 грудня 2019 року ОСОБА_5 звернувся до Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,02 га для ведення особистого селянського господарства в с.Ясенівці, яка сесією сільської ради не розглянута по суті, рішення сільської ради щодо задоволення чи відмови в наданні ОСОБА_6 такого дозволу, не приймалося.

14 лютого 2020 року ОСОБА_5 подав до Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області лист-повідомлення про те, що у порядку абз.3 ч.7 ст.118 ЗК України ним замовлено розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу сесією сільської ради та долучено копію договору на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

18 лютого 2020 року позивач звернувся до голови Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області із заявою про погодження меж земельної ділянки відповідно до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та підписання акту погодження меж земельної ділянки.

31 березня 2020 року ОСОБА_5 звернувся до Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області із заявою про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки площею 0,0287 га для ведення особистого селянського господарства.

З протоколу №1 засідання постійної комісії з питань регулювання земельних, сільського господарства, будівництва та екології Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області вбачається, що комісія вирішила надати дозвіл гр. ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,02 га в АДРЕСА_1 .

Рішенням Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області від 05.02.2019 року №434 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 » надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0.03 га в АДРЕСА_1 , розроблений проект землеустрою подати на затвердження сесією сільської ради.

30 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області про затвердження проекту землеустрою на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0287 га кадастровий номер :01:001:0181 по АДРЕСА_2 .

12 червня 2020 Ясеновецькою сільською радою Золочівського району Львівської області прийнято оспорюване рішення №864 «Про затвердження проекту землеустрою гр. ОСОБА_1 », яким сільська рада вирішила затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0287 га кадастровий номер :01:001:0181 по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 та передати у власність земельну ділянку площею 0,0287 га кадастровий номер :01:001:0181 по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 .

З протоколу ХХХVІ сесії УІІ демократичного скликання Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області від 12 червня 2020 року вбачається, що на розгляд сесії було винесено питання щодо затвердження проекту землеустрою на земельну ділянку площею 0,0287 га кадастровий номер :01:001:0181 по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 чи ОСОБА_7 .

У протоколі зафіксовано, що «сільський голова на сесії сільської ради озвучив, що в сільську раду на затвердження першою поступила документація ОСОБА_7 , другою ОСОБА_1 . Голосували за ОСОБА_8 «за» - 0; проти «0»; утрималися «12». Депутат ОСОБА_9 у голосуванні участі не приймав, рішення не прийняте. Голосували за ОСОБА_1 «за» - 11; «проти»- 0.

Як вбачається з протоколу ХХХVІ сесії VІІ демократичного скликання Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області від 12 червня 2020 року, заява ОСОБА_6 про затвердження проекту землеустрою на спірну земельну ділянку площею 0.0287 га в с. Ясенівці Золочівського району Львівської області, на сесії Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області розглядалася, однак, як вбачається з протоколу сесії, рішення щодо затвердження ОСОБА_6 проекту землеустрою чи про відмову у його затвердженні, сесією сільської ради не приймалося.

Тобто, сесія Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області не приймала рішення про відмову ОСОБА_6 в затвердженні проекту землеустрою на спірну земельну ділянку площею 0.0287 га в с. Ясенівці Золочівського району Львівської області, таке рішення сільської ради відсутнє.

Однією із позовних вимог ОСОБА_6 є визнання незаконним та скасування рішення сесії Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області № 864 від 12 червня 2020 року про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0287 га кадастровий номер :01:001:0181 по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства, тобто, позивач оспорює передачу спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , а не відмову сільської ради у затвердженні поданого ним проекту землеустрою на цю ж земельну ділянку, оскільки сесія Ясеновецької сільської ради не приймала рішення про відмову ОСОБА_6 у затвердженні проекту землеустрою.

Правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою визначено Законом України «Про землеустрій» № 858-IV від 22.05.2003 (далі - Закон № 858-IV), який спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування.

Згідно зі ст. 50 Закону № 858-IV, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Частиною 1 статті 186-1 ЗК України, чинною на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до частини 8 статті 118 Земельного кодексу України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Частиною 9 статті 118 ЗК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно з абзацом 1 частини 6 статті 186-1 ЗК України, чинною на момент виникнення спірних правовідносин, підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Відповідно до частини 7 статті 186-1 ЗК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України «Про землеустрій»; надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт. Кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій-третій цієї статті, у визначений законом строк.

Відповідно до пунктів 10, 11 статті 118 ЗК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, відмова органу виконавчої власди чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у влаінсть або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Із аналізу наведених правових норм вбачається, що хоча підстави прийняття рішення про відмову в затверджені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність не визначені в статті 118 Земельного кодексу України, однак саме правомірність такої відмови є предметом судового контролю.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

У пункті 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин відповідно до закону.

Земельний кодекс у статті 12 передбачає повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин. До повноважень міських рад належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад (п. а), передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу (п. б); вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону (п. к).

Частини 1-2 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачають, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

За вищенаведеного, прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність належить до виключної компетенції органу місцевого самоврядування.

При цьому, на підставі наведених вище положень частини 9 статті 118 ЗК України орган міснцвого самврядування зобов`язаний прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність у двотижневий строк із дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 28.11.2018 у справі № 820/4439/17 органами, зазначеними в частинах першій третій статті 186-1 Земельного кодексу України, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що процедура погодження проекту землеустрою передбачає перевірку цього проекту на відповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації та прямо встановлює обов`язок компетентного органу здійснити одночасну перевірку дотримання всіх указаних вимог розробником проекту, і саме на цій стадії відповідний орган має повноваження відмовити в погодженні проекту землеустрою з наданням часу його розробнику на усунення визначеного вичерпного переліку недоліків проекту.

У постанові Великої Палати Верховного суду від 29 серпня 2018 року у справі №640/9870/16-а зазначено, що виходячи з положень статті 122 ЗК України, прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність належить до виключної компетенції органу місцевого самоврядування, у цьому випадку міськради. При цьому на підставі наведених вище положень частини 9 статті 118 ЗК України міськрада зобов`язана прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність у двотижневий строк із дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі № 591/5935/17 за позовом громадянина до Сумської міської ради про скасування рішення та зобов`язання затвердити проект землеустрою дійшла наступних висновків:

«56. Згідно із частинами восьмою одинадцятою статті 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

У зв`язку із зазначеним Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що відповідач порушив наведені норми чинного законодавства щодо розгляду та вирішення клопотання позивача шляхом прийняття відповідного рішення».

Судом першої інстанції встановлено, що на розгляд ХХХVI сесії VІІ демократичного скликання Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області від 12 червня 2020 року було винесено питання щодо затвердження проекту землеустрою на земельну ділянку площею 0,0287 га кадастровий номер :01:001:0181 по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 чи ОСОБА_7 .

У протоколі зафіксовано, що сільський голова озвучив про те, що в сільську раду на затвердження першою поступила документація ОСОБА_7 . Голосували за ОСОБА_8 «за» - 0; проти «0»; утрималися «12». Депутат ОСОБА_9 у голосуванні участі не приймав, рішення не прийняте. Голосували за ОСОБА_1 «за» - 11; «проти»- 0.

Однак, жодних причин, підстав, з яких сесія не затвердила проект землеустрою, поданий ОСОБА_10 , сільска рада не зазначила.

Задовольняючи позов в частині визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, суд першої інстанції вірно взяв до уваги ту обставину, що позивач ще 24 грудня 2019 року звертався до Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, яка не була розглянута по суті, а також ту обставину, що заява ОСОБА_6 щодо затвердження проекту землеустрою в порядку черговості була поданою першою, 31 березня 2020 року, а відповідачкою така заява була подана лише 30 квітня 2020 року.

Матеріалами справи безспірно підтверджується та вірно встановлено судом першої інстанції, що Ясеновецькій сільській раді Золочівського району Львівської області було відомо про те, що ОСОБА_5 замовив проект землеустрою, оскільки він про це повідомив сільську раду 14 лютого 2020 року, не отримавши відповіді від сільської ради на свою заяву від 24 грудня 2019 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою для передачі спірної земельної ділянки у власність.

Крім цього, ОСОБА_5 подав проект землеустрою на затвердження сесією сільської ради 31 березня 2020 року, тобто, подав заяву першим, ще до подання такої заяви ОСОБА_1 , яка подала заяву лише 30 квітня 2020 року.

Разом з тим, будучи в повній мірі обізнаною з вищезазначеною інформацією, Ясеновецька сільська рада Золочівського району Львівської області в той же час приймає оскаржуване рішення від 12 червня 2020 року №864 «Про затвердження проекту землеустрою гр. ОСОБА_1 », яким сільська рада вирішила затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0287 га кадастровий номер :01:001:0181 по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 та передати у власність земельну ділянку площею 0,0287 га кадастровий номер :01:001:0181 по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20) вказано, що обов`язок діяти добросовісно поширюється на обидві сторони. Так, може кваліфікуватися як недобросовісна така поведінка власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування), коли він необґрунтовано зволікає з наданням дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не повідомляє чи несвоєчасно повідомляє про відмову у наданні дозволу або не наводить вичерпні мотиви такої відмови, надає дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду, необґрунтовано зволікає з розглядом проєкту землеустрою щодо відведення, безпідставно відмовляє у його затвердженні і у той же час надає дозвіл на розробку проєкту землеустрою та затверджує цей проєкт щодо іншої особи.

Враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, беручи до уваги зазначені вище обставини справи, встановлені судом першої інстанції обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що така поведінка Ясеновецької сільської ради Золочівського районуЛьвівській області, є недобросовісною, такою що порушує право ОСОБА_6 на отримання земельної ділянки у власність.

Правомірне очікування виникає у тому випадку, коли внаслідок заяв чи обіцянок від імені органу публічної влади, або внаслідок усталеної практики в особи сформувалося розумне сподівання, що стосовно до неї орган публічної влади буде діяти саме так, а не інакше.

Під терміном «правомірні очікування» слід розуміти «законні сподівання» особи.

На думку колегії суддів, у ОСОБА_6 , який першим подав заяву Ясеновецькій сільській раді Яворівського району Львівської області про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, виникли правомірні очікування щодо отримання у власність спірної земельної ділянки.

Так, у пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункту 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), № 10373/05, пункту 51).

Суд вірно зазначив, що повноваження відповідача у спірних правовідносинах не є дискреційними.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

Натомість, у цій справі, повноваження відповідача Золочівської міської ради Львівської області, яка є правонаступником Ясеновецької сільської ради Золочівського району, не є дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - розглянути заяву позивача у встановленому законом порядку, а за умови відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам законодавства - прийняти рішення про задоволення заяви. Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача можуть бути лише визначені законом обставини.

Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - розглянути заяву, або ж ні; прийняти рішення про задоволення заяви, або ж рішення про відмову у її задоволенні. Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки органу, уповноваженого на прийняття відповідного рішення.

Такий висновок зроблено Верховним Судом у Постанові від 20 серпня 2019 року справа №813/2273/18 адміністративне провадження №К/9901/68865/18.

За вищенаведеного, суд першої інстанції підставно задовольнив позовну вимогу ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування рішення XXXVI сесії VII демократичного скликання Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області № 864 від 12 червня 2020 року про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0287 га кадастровий номер :01:001:0181 по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства.

Такий спосіб захисту, як зобов`язання органу місцевого самоврядування прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту, застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

Однак, як і будь-який інший спосіб захисту, зобов`язання органу місцевого самоврядування прийняти конкретне рішення, прийняття якого є є його виключною компетенцією, може бути застосовано судом лише за наявності необхідних та достатніх для цього підстав.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який вірно зазначив, що не прийнявши відповідного рішення за результатами розгляду заяв позивача, розгляд і вирішення яких є його виключною компетенцією органцу місцевого самоврядування, відповідач порушив вищенаведені норми чинного законодавства.

Однак, задовольняючи позовну вимогу про зобов`язання Золочівської міської ради Львівської області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_5 для ведення особистого селянського господарства (згідно КВЦПЗ А.01.03), кадастровий номер :01:001:0181, за адресою: Львівьска обл., Золочівський р-н, с. Ясенівці для передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_5 , суд першої інстанції не врахував ту обставину, що Ясеновецька сільська рада не приймала рішення про відмову ОСОБА_6 в затвердженні проекту землеустрою на спірну земельну ділянку, і як вбачається з протоколу ХХХУІ сесії УІІ демократичного скликання Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області від 12 червня 2020 року відповідачем не зазначено законодавчо визначених підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою ОСОБА_6 .

Пункт 9 статті 118 ЗК України передбачає, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування , шо передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Пункт 10 статтіт 118 ЗК України передбачає, що відмова органу виконавчої влади чи орагну місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду питання вирішується в судовому порядку.(пункт 11 статті 118 ЗК України).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, Ясеновецькою сільською радою Золочівського району Львівської області рішення про відмову ОСОБА_6 спірної земельної ділянки у власність чи про залишення такого клопотання без розгляду, сесією сільської ради не приймалося.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що за встановлених саме цих обставин справи, коли рішення про затвердження чи про відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки та надання її у власність ОСОБА_6 . Ясеновецькою сільською радою не приймалося, фактично рішення з цього питання сільською радою не прийнято, хоча відповідно до частини 9 статті 118 ЗК України прийняття рішення з питання затвердження проекту землеустрою, є обов`язком сільської ради, колегія суддів вважає, що з метою захисту порушених прав позивача слід зобов`язати Золочівську міську раду Золочівського району Львівської області, яка є правонаступником Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області, розглянути на сесії міської ради питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства (згідно з КВЦПЗ А.01.03) кадастровий номер :01:001:0181 за адресою АДРЕСА_1 та передачу її у власність правонаступнику ОСОБА_6 ОСОБА_3 та прийняти з цього питання рішення у відповідності до компетенції, передбаченої ст. 118 ЗК України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта про те, що даний спір повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства, а відтак провадження у справі підлягає закриттю, з огляду на таке.

Предметом спору в цій справі є рішення Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області №864 від 12 червня 2020 року «Про затвердження проекту землеустрою гр. ОСОБА_1 », яким сільська рада вирішила затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0287 га кадастровий номер :01:001:0181 по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 та передати у власність земельну ділянку площею 0,0287 га кадастровий номер :01:001:0181 по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 .

Тобто, позивач звернувся з позовом про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, яким ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку площею 0,0287 га кадастровий номер :01:001:0181 по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства, а не з позовом про визнання незаконним та скасування рішення Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області про відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки та передачу її у власність, оскільки таке рішення сільською радою взагалі не приймалося.

А відтак, ОСОБА_5 , звернувшись з позовом прро визнання незаконним та скасування вищезгаданого рішення органу місцевого самоврядування, яким ОСОБА_1

передано у власність земельну ділянку площею 0,0287 га кадастровий номер :01:001:0181 по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства, позивач фактично оспорює майнове право ОСОБА_1 на згадану земельну ділянку, яка оскаржуваним рішенням сільської ради передана їй у власність.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визнчається законом.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, як правило, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За визначенням пункту 7 частини першої статті 4 КАС України, що суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Визначаючи предметну юрисдикції справ слід виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Органи місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» наділені значними повноваженнями у різних галузях, зокрема у сферах бюджету та фінансів, соціально-економічного і культурного розвитку, управління комунальною власністю, житлово-комунального господарства, регулювання земельних відносин, соціального захисту населення тощо. Реалізуючи зазначені повноваження, органи місцевого самоврядування наділені правом приймати управлінські рішення.

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» установлено, що до питань місцевого значення належить регулювання сільськими, селищними, міськими радами земельних відносин.

У статті 12 ЗК України визначені повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів, до яких, зокрема, належать: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Аналізуючи зміст позовних вимог ОСОБА_6 , слід зазначити, що ОСОБА_5 не оскаржує рішення Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області про відмову в наданні йому дозволу на розробку проекту землеустрою чи рішення про відмову в затвердженні проекту землеустрою, оскільки такі рішення сесією Ясеновецькою сільською радою Золочівського району Львівської області, взагалі не приймалися.

Судом першої інстанції безспірно встановлено, що заяви ОСОБА_6 про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою на розгляд сесії сільської ради не виносилася і сесією сільської ради така заява, всупереч вимогам ст. 118 ЗК україни, не розглядалася, а по заяві ОСОБА_6 від 31.03.2020 року про затвердження йому проекту землеустрою рішення не прийняте, що також суперечить ст. 118 ЗК України, яка зобов`язує орган місцевого самоврядування прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою чи відмову у його затвердженні із зазначенням передбачених законом підстав для такої відмови.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що позивач оскаржує не відмову сесії Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області в затвердженні йому проекту землеустрою, оскільки таке рішення за його заявою сільською радою не приймалося, а оскаржує рішення сесії Ясеновецької сільської ради, яким затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_1 спірну земельну ділянку, на отримання якої у власність він очікував, тобто, позивач оспорює майнове право ОСОБА_1 , підставою набуття якого є оскаржуване ним рішення сесії Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області № 864 від 12.06.2020 року.

Вважаючи, що спір в частині заявлених позовних вимог до Золочівської міської ради Львівської області, яка є правонаступником Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області, належить до юрисдикції адміністративного суду, апелянт покликався на те, що судом першої інстанції не враховано правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2002 року у справі №591/5935/17, яка дійшла висновку про те, щодо юрисдикції адміністративних судів належить вирішення подібного земельного спору, а саме: про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, яким позивачу відмовлено у затверджені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

На думку колегії суддів такі доводи апелянта є безпідставними, оскільки зі змісту позовних вимог вбачається, що позивачем не заявлялась позовна вимога про визнання недійсним та скасування рішення Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області про відмову у затверджені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, і така взагалі не могла бути ним заявлена, оскільки рішення про відмову ОСОБА_5 у затверджені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільською радою не приймалося взагалі, і як зазначено у протоколі сесії сільської ради рішення з приводу заяви ОСОБА_6 не прийнято, тобто, його заява по суті не була розглянута і рішення по суті відповідачем не було прийняте.

За вищенаведеного колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що позовні вимоги в частині позовних вимог до Золочівської міської ради належатиь до юрисдикції адміністративного суду та вважає відсутніми підстави для закриття провадження у справі з тих підстав, що позовні вимоги в цій частині не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 11 жовтня 2021 рокув частині зобов`язання Золочівської міської ради Золочівського району Львівської області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_5 для ведення особистого селянського господарства, (згідно КВЦПЗ А.01.03), кадастровий номер :01:001:0181 за адресою: Львівська обл., Золочівський р-н, с. Ясенівці для передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_5 скасувати та ухвалити в цій частині вимог нову постанову, якою цю позовну вимогу задовольнити частково.

Зобов`язати Золочівську міську раду Золочівського району Львівської області розглянути на сесії міської ради питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_5 для ведення особистого селянського господарства, (згідно КВЦПЗ А.01.03), кадастровий номер :01:001:0181 за адресою: Львівська обл., Золочівський р-н, с. Ясенівці для передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_5 , правонаступником якого є ОСОБА_11 , та прийняти за результатом розгляду відповідне рішення.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 12.10.2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк