Справа № 544/1811/23
№ 2/544/307/2023
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09 жовтня 2023 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області

у складі головуючого судді Сайко О.О.,

за участі секретаря Костенко Т.В.,

розглянувши у судовому засіданні у залі суду на вул. Соборна, 41 справу за позовом представника позивача - адвоката Ковтуна Миколи Васильовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 до Пирятинської міської ради Полтавської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,

у с т а н о в и в:

Представник позивача адвокат Ковтун М.В. у липні 2023 року звернувся в інтересах ОСОБА_1 до суду з позовом до Пирятинської міської ради Полтавської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно.

Позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що у відповідності до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області Запорожець О.О., 09 листопада 2010 року ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купив житловий будинок з господарчими будівлями, що розташовані у АДРЕСА_1 .

Вказане домоволодіння належало відчужувачу, який є спадкоємцем майна його матері ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Пирятинською держнотконторою 24.02.2010 року по реєстру №1-467.

У відповідності до п.1 Договору набуте позивачем домоволодіння розташоване на земельній ділянці Пирятинської міської ради площею 0,0585 га, кадастровий номер -50-004-0128.

У червні 2023 року позивач, вирішивши скористатися своїм правом отримання вказаної земельної ділянки у власність шляхом її приватизації, звернувся до Пирятинської міської ради Полтавської області, проте дізнався, що земельна ділянка, що розташована у АДРЕСА_1 , належить колишньому власнику домоволодіння ОСОБА_3 , а земельної ділянки з кадастровим номером -50-004-0128 не існує.

У відповідності до витягу з Державного земельного кадастру НВ-023 від 29.06.2023 року земельна ділянка площею 0,0566 га за цільовим призначенням для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва з кадастровим номером :50:004:0022, що розташована у АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_3 на підставі державного акту від 23.07.1997 року ПЛ 393.

Набувши 09 листопада 2010 року у власність на підставі Договору житловий будинок з господарчими будівлями, що розташовані у АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 також набув право і на земельну ділянку, на якій розташоване вказане нерухоме майно, відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України. Проте позивач не має змоги набути у власність вказану земельну ділянку інакше, ніж у судовому порядку, оскільки з невідомих йому причин вважалося, що набуте ним домоволодіння АДРЕСА_1 розташоване на земельній ділянці Пирятинської міської ради площею 0,0585 га, кадастровий номер -50-004-0128, хоча насправді воно розташоване на земельній ділянці площею 0,0566 га за цільовим призначенням для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва з кадастровим номером :50:004:0022, що належало ОСОБА_3 на підставі державного акту від 23.07.1997 року ПЛ 393.

У зв`язку з викладеним, представник позивача просить визнати за за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,0566 га за цільовим призначенням для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва з кадастровим номером :50:004:0022, що розташована у АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, його представник ОСОБА_4 надав до суду клопотання в якому просить проводити розгляд без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю та просять задовольнити.

Представник відповідача Пирятинської міської ради Полтавської області у судове засідання не з`явився, надіслав до суду листа про слухання справи у його відсутність. При розгляді справи покладаються на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд без його участі, проти задоволення позову не заперечує.

Суд уважає, що справа може бути розглянута у відсутність сторін, оскільки їх особисті пояснення у судовому засіданні не обов`язкові.

Судом встановлено:

Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області Запорожець О.О., 09 листопада 2010 року ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купив житловий будинок з господарчими будівлями, що розташовані у АДРЕСА_1 . Вказане домоволодіння належало відчужувачу, який є спадкоємцем майна його матері ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Пирятинською держнотконторою 24.02.2010 року по реєстру №1-467.

У відповідності до п.1 Договору набуте позивачем домоволодіння розташоване на земельній ділянці Пирятинської міської ради площею 0,0585 га, кадастровий номер -50-004-0128 (а.с.9).

У червні 2023 року позивач ОСОБА_1 вирішивши скористатися своїм правом на отримання вказаної земельної ділянки у власність шляхом її приватизації та звернувся до Пирятинської міської ради Полтавської області.

Однак виявилося, що за даними Державного земельного кадастру, земельної ділянки, що розташована у АДРЕСА_1 , з кадастровим номером -50-004-0128 не існує (а.с.11).

У відповідності до витягу з Державного земельного кадастру НВ-023 від 29.06.2023 року, земельна ділянка площею 0,0566 га за цільовим призначенням для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва з кадастровим номером :50:004:0022, що розташована у АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_3 на підставі державного акту від 23.07.1997 року ПЛ 393 (а.с.12-16).

Відчужувач ОСОБА_2 , який є спадкоємцем майна його матері ОСОБА_3 , набув у власність в порядку спадкування житловий будинок з господарчими будівлями, що розташовані у АДРЕСА_1 , без оформлення права власності на земельну ділянку, на якій він був розміщений. На момент успадкування земельної ділянки, право власності спадкодавця на неї було посвідчено державним актом. Спадкодавець набула право на земельну ділянку відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття такого права та не вимагало реєстрації права власності на це нерухоме майно. Однак, під час оформлення ОСОБА_2 спадщини, на запит нотаріуса відділом Держкомзему у Пирятинському районі Полтавської області була надана помилкова інформація про кадастровий номер указаної земельної ділянки -50-004-0128, її перебування у державній власності та інформація Пирятинської міської ради Полтавської області про те, що вказана земельна ділянка неприватизована (а.с.73).

Через указані обставини позивач не має змоги набути у власність вказану земельну ділянку інакше, ніж у судовому порядку.

За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку , на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника.

Згідно статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Окрім того, пунктом «е» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом частин першої, третьої статті 626 ЦК України двостороннім договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Отже, правова природа двостороннього договору передбачає волевиявлення обох сторін договору на зміну, припинення або встановлення прав та обов`язків сторін цього договору.

За змістом статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу продавець передає/зобов`язується передати майно (товар), а покупець приймає/зобов`язується прийняти майно (товар).

Отже, волевиявлення відчужувача об`єкта нерухомості у вигляді домоволодіння за договором купівлі-продажу ОСОБА_2 було спрямоване на набуття покупцем ОСОБА_1 права на цей об`єкт як цілісного об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Попередній власник цього об`єкта нерухомості володів спірною земельною ділянкою на праві користування та не оформив права власності на неї в порядку спадкування через помилку органів державної влади. При цьому, як виявилося пізніше, вказана земельна ділянка раніше вже набула ознак об`єкта права приватної власності, а не державної. Ці обставини є перешкодою позивачу в оформленні права власності на спірну земельну ділянку.

Таким чином, позивачем ОСОБА_1 обраний належний спосіб захисту цивільних прав та інтересів, який є найбільш ефективним у спірних правовідносинах.

Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення цих прав в позасудовому порядку, є всі підстави для задоволення позову ОСОБА_1 .

З огляду на вищевикладене, проаналізувавши встановлені обставини по справі, враховуючи те, що вимоги позивача є виправданими, направлені на захист його майнових прав, беручи до уваги те, що відповідачі заперечень проти задоволення позову не надали, та можливість вирішення вказаного питання в позасудовому порядку на даний час відсутня, суд приходить до висновку щодо можливості задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.13, 258,259,263-265 ЦПК України, на підставі ст. 377 ЦК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов представника позивача - адвоката Ковтуна Миколи Васильовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 до Пирятинської міської ради Полтавської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,- задовольнити.

Визнати за за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає в АДРЕСА_1 ) право власності на земельну ділянку площею 0,0566 га за цільовим призначенням для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва з кадастровим номером :50:004:0022, що розташована у АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча О.О. Сайко