Провадження № 22-ц/4808/730/23
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Б. М.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Працун В.В.,

з участю представника відповідача ПАТ «Страхова компанія ПЗУ Україна» Голошви Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Страхова компанія ПЗУ Україна» про відшкодування майнової шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Савчука Василя Романовича на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 березня 2023 року,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Страхова компанія ПЗУ Україна» про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 липня 2022 року близько 10:20 год. в місті Івано-Франківську по вулиці Галицькій 111, відбулася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю транспортного засобу автомобіля марки Lexus ES 300, реєстраційний номерний НОМЕР_1 , який знаходиться у володінні та користуванні ОСОБА_1 , та автомобіля марки «Audi A4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Івано-Франківського міського суду від 18 серпня 2022 року по справі № 344/8200/22, що набрала законної сили 29.08.2022, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль ОСОБА_1 марки Lexus ES 300 отримав механічні пошкодження. Автомобіль марки «Audi A4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , застрахований у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», відповідно до Полісу ОСЦПВ власників наземних транспортних засобів № ЕР.206783831, який дійсний до 12.11.2022 включно.

Згідно з рахунком на оплату № КЦ036824 від 06.07.2022, сертифікованої станції технічного обслуговування ТОВ «Класик-Авто», вартість відновлювального ремонту (матеріального збитку), заподіяного внаслідок ДТП транспортному засобу марки «Lexus ЕS 300» д.н.з. НОМЕР_1 , становить 43 451 грн. 58 коп.

Позивач повідомила відповідача про настання страхового випадку та просила виплатити вищезазначену суму відшкодування, проте відповідач відмовився виплачувати позивачці суму страхового відшкодування, зазначивши, що не визнає нараховану суму відшкодування, але свого розрахунку так і не надав.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», відповідно до страхового полісу № ЕР.206783831 (дійсний до 12.11.2022р. включно). Однак, сума заподіяного збитку, яка визначена сертифікованою станцією технічного обслуговування ТОВ «Класик-Авто», ОСОБА_1 виплачена не була, що порушує її права.

На підставі наведених обставин, позивач просить суд стягнути з відповідача відшкодування майнової шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки в розмірі 43451,58 грн та понесені судові витрати.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено (а.с.78-83).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на необґрунтованість рішення суду, порушення норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд дійшов помилкового висновку про те, що правом на страхове відшкодування уже скористався власник транспортного засобу Lexus ES 300 ОСОБА_4 . Тобто правовідносини щодо відшкодування шкоди вже реалізуються між страховиком і власником, а відтак всі претензії та спори з приводу розміру страхового відшкодування мають вирішуватись саме між цими сторонами.

Отже, саме їй належить право отримати страхове відшкодування, бо власник автомобіля ОСОБА_4 не звертався до страхової по виплату йому страхового відшкодування у зв`язку із пошкодженням авто, що не заперечується відповідачем, таку вимогу пред`явила тільки ОСОБА_1 .

Враховуючи те, що особа (в нашому випадку ОСОБА_4 ) на власний розсуд розпоряджається можливістю реалізації своїх прав, та, враховуючи відсутність будь яких майнових вимог до страхової зі сторони ОСОБА_4 , то можна прийти до висновку про те, що саме позивач має право на страхове відшкодування у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу.

ОСОБА_3 повідомила відповідача про настання страхового випадку та просила виплатити суму відшкодування, проте страховою компанією відмовлено у виплаті страхового відшкодування із зазначенням, що не визнає нараховану суму відшкодування,але свого розрахунку страхова компанія та і не надала.

Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити (а.с.86-89).

Представник ПАТ «Страхова компанія ПЗУ Україна» подав відзив на апеляційну скаргу.

Вказує, що попередньо з вимогою про отримання страхового відшкодування за шкоду, завдану внаслідок ДТП, що мала місце 04 липня 2022 року, звернувся власник автомобіля ОСОБА_4 .

Відповідач визнав заявлений випадок страховим та виплатив потерпілому ОСОБА_4 страхове відшкодування. Страховою компанією виконано своє зобов`язання за Полісом, виплативши потерпілому ОСОБА_4 страхове відшкодування у розмірі оціненої шкоди, як це передбачено ст.ст.22,36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Просить рішення суду залишити без змін (а.с.107-109).

У останнє судове засідання не з`явилися особа, що подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 її представник адвокат Савчук В.Р., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 , від яких надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу у відсутності особи, що подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 ..

В силу ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Вислухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПАТ «Страхова компанія ПЗУ Україна» Голошви Г.В., дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.367 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18.08.2022 по справі №344/8200/22 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень.

У постанові зазначено, що 04.07.2022 року о 10 год. 20 хв. в м. Івано-Франківську по вул.Галицька, 111 водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Audi A4» державний номерний знак НОМЕР_2 , не був уважним, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з автомобілем марки «Lexus» державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.п. 2.3б, 13.1 Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постанова набрала законної сили 29.08.2022(а.с.5).

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «LEXUS» державний номерний знак НОМЕР_1 , належить ОСОБА_4 (а.с.7).

Згідно копії полісу автомобіль марки «Audi A4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , застрахований ОСОБА_2 у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», відповідно до Полісу ОСЦПВ власників наземних транспортних засобів № ЕР.206783831, який дійсний до 12.11.2022р. включно (а.9).

Відповідно до наданого відповідачем проведеного дослідження та складеного звіту №08-D/11/64 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, згідно даних якого вартість відновлювального ремонту КТЗ становить 18 898,85 грн, а вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням зносу складає 13 355,71 грн з ПДВ (а.с.39-59).

Згідно листа-повідомлення ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» №719-31 від 12.08.2022 року ОСОБА_4 повідомлено, про виплату страхового відшкодування у розмірі 12048,43 грн (а.с.33).

Відповідно до розпорядження ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» №19841/1/1 на виплату страхового відшкодування та платіжного доручення №4361 від 16.08.2022 р. ОСОБА_4 виплачено 12048,43 грн страхового відшкодування (а.с.35-37).

Таким чином, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування на користь власника пошкодженого автомобіля ОСОБА_4 , та виплачено йому суму страхового відшкодування за пошкодження транспортного засобу як власнику.

У заяві, адресованій апеляційному суду ОСОБА_4 вважав апеляційну скаргу обґрунтованою та зазначив, що письмові документи на страхове відшкодування не підписував, однак не заперечив щодо отримання ним від ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» суми страхового відшкодування в розмірі 12 048 грн.

Згідно з наданим позивачем ОСОБА_1 рахунком на оплату № КЦ036824 від 06.07.2022р, сертифікованої станції технічного обслуговування ТОВ «Класик-Авто», вартість відновлювального ремонту (матеріального збитку), заподіяного внаслідок ДТП транспортному засобу марки «Lexus ЕS 300» державний .номерний знак НОМЕР_1 , становить 43 451 грн 58 коп. Вказаний рахунок виписаний на ім`я ОСОБА_4 , тобто власника автомобіля (а.с.6).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з положень ст.ст.1, 20 Закону України «Про страхування», ст.ст.3,22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 1166, ч.1 ст.1188,ч.2 ст.1187 ЦК України, встановивши, що правовідносини щодо відшкодування шкоди вже реалізуються між страховиком і власником ( правом на страхове відшкодування вже скористався власник транспортного засобу марки «Lexus ЕS 300», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_4 ), відтак всі претензії та спори з приводу розміру страхового відшкодування мають вирішуватися саме між цими сторонами. Позивач в справі хоча і є суб`єктом речового права на чуже майно та може вступати у відносини з усіма іншими суб`єктами (страховиком), в тому числі подавати позов до суду з приводу страхового відшкодування, проте таке його право є похідним від права вимоги власника майна, та, відповідно, настає за умови, що власник майна своїм правом на відшкодування шкоди не скористався. З урахуванням вищезазначених обставин справи, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем права вимоги до відповідача з приводу стягнення страхового відшкодування, що є підставою для відмови в позові.

З такими висновками апеляційний суд погоджується з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових виплат), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових коштів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», покладено на страховика (винної особи) у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. (ст. 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається за реальною вартістю втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

В силу положень частин 1 та 2 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору.

Зміст права власності полягає у тому, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Частиною 3 статті 386 ЦК України визначено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Право володіння і користування чужим майном врегульовано положеннями глав 31 і 32 ЦК України, яке напряму залежить від прав власника щодо цього майна.

Майно, що перебуває у володінні особи, перебуває під її впливом. Користуючись, розпоряджаючись чи управляючи майном, особа здійснює певний вплив на майно, адже, реалізуючи ці права, особа здійснює певні активні дії. Для володіння характерною є не динаміка, а статика відносин. Володіння - це певний фактичний стан закріплення майна за певним суб`єктом.

Для того, щоб бути володільцем, особі не треба постійно перебувати у матеріальному контакті з річчю. У володільця лише повинна бути можливість у потрібний момент поставити себе в таке становище щодо речі, щоб реалізувати матеріальний контакт із нею. Отже, важлива ознака володіння полягає у тому, що такий матеріальний зв`язок має бути реальним чи дійсно можливим, а особа, яка володіє річчю, повинна мати реальні можливості в будь-який момент розпочати дійсне володіння річчю, користування та розпорядження нею.

Тобто правомірність володіння майном виникає на підставі певного юридичного факту, зокрема, укладення відповідного договору. Такий договір може укладатися як усно, так і письмово. Якщо власник майна передає іншій особі у володіння певне майно добровільно, проте без відповідного письмового оформлення договірних відносин (за винятком випадків, коли законом встановлена обов`язкова письмова форма такого правочину), то за загальним правилом вважається, що власник правомірно передав майно у володіння іншої особи.

За пунктом 2.2 Правил дорожнього руху власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відповідно фактична передача транспортного засобу разом із реєстраційним документом на цей транспортний засіб є правомірним способом набуття володіння такою особою (фактичним володільцем) щодо набутого у такий спосіб автомобіля. Таке володіння вважатиметься правомірним навіть за відсутності будь-яких документів, виданих від імені власника (доручення, договору тощо), допоки протилежне не буде встановлено судом або не зміниться воля власника, який вправі зажадати повернення власної речі від володільця.

На підставі наведеного можна зробити висновок, що у разі наявності волі власника щодо передання іншій особі транспортного засобу, доказом якої є наявність у володільця реєстраційного документа на цей транспортний засіб, відсутні підстави вважати, що така особа володіє транспортним засобом неправомірно. При цьому будь-яке фактичне володіння має розглядатися як правомірне, допоки протилежне не буде встановлено судом.

Отже, власником, володільцем транспортного засобу може бути будь-яка правоздатна фізична особа. Вона вправі реалізовувати будь-які повноваження щодо такого автомобіля, безпосередньо не заборонені законом.

Такі висновки містяться у Постанова Верховного суду від 16 серпня 2023 року у справі № 733/1046/21 (провадження № 61-3545св23)

Безперечно, особі, яка правомірно керувала транспортним засобом належить право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну за рахунок страховика (страхової компанії) винної особи.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду України від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс1, постановах Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 200/21325/15-ц, від 03 квітня 2019 року в справі №299/2811/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі № 300/193/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 607/3007/16-ц, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17

Разом з тим, право особи, яка правомірно керувала транспортним засобом, на відшкодування прямо залежить від прав власника транспортного засобу. Своїм правом на відшкодування скористався власник транспортного засобу ОСОБА_4 , який отримав страхове відшкодування і його розмір не оспорює, що позбавляє особу, яка керувала транспортним засобом, на відшкодування шкоди у більшому розмірі, ніж розмір, погоджений з власником автомобіля.

Заяви третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, а саме власника транспортного засобу ОСОБА_4 , який залучений до участі у справі апеляційним судом, про те, що він не подавав заяву на відшкодування страховиком шкоди спростовуються повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про страхове відшкодування, яка містить його підпис та підпис позивачки і датована 05.07.2022р., із зазначенням банківських реквізитів для перерахунку страхового відшкодування, а також розрахунковим банківським документом про виплату страхового відшкодування відповідачем власнику транспортного засобу (а.с.37, 61-62), що він не оспорює.

Позивач по справі, подаючи 28 жовтня 2022 року позовну заяву до відповідача-страховика, не повідомила суд про виплату страхового відшкодування страховиком 16 серпня 2022 року власнику транспортного засобу на суму 12048,43 грн. Ця обставина свідчить про те, що позивач не була обізнана про правовідносини страховика і власника транспортного засобу у цій справі щодо відшкодування шкоди. Вона не представила суду жодних доказів про те який період вона на законних підставах володіла транспортним засобом, чи не припинились такі правовідносини із власником транспортного засобу і доказів того, що саме вона несе тягар відновлення транспортного засобу або вже понесла будь-які збитки на його відновлення.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, шоста статті 81 ЦПК України).

Отже, оскільки позивач не довела, що саме вона, а не власник транспортного засобу, несе тягар відновлення автомобіля, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач не має права вимоги за цим позовом, а таке право належить власнику транспортного засобу у разі оспорення ним розміру страхового відшкодування.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до не правильного вирішення справи, тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Савчука Василя Романовича залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 березня 2023 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В.Василишин

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 09 жовтня 2023 року.