Справа № 184/1166/23
Номер провадження 2/184/334/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Томаш В.І.,

за участю секретаря судового засідання - Михайлової Т.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Покровська міська рада Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області «про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням», -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, який доповнила в ході розгляду справи та просить суд визнати ОСОБА_2 та його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є наймачем квартири АДРЕСА_1 , яка належить до житлового фонду територіальної громади м. Покров Дніпропетровської області. Відповідач є її рідним онуком, який зареєстрований в квартирі в якості члена сім`ї наймача. Окрім неї та відповідача, в квартирі на постійне місце проживання в якості членів її сім`ї зареєстровані її онука ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та її донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того, під час знаходження зазначеної справи в провадженні суду відповідач зареєстрував в квартирі і свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який до цього постійно проживав та був зареєстрований на постійне місце за адресою своєї матері. Разом з тим відповідач не проживав жодного дня з дня його реєстрації в квартирі і до сих пір він не користувався та не користується нею. На час її народження його рідна мати та її донька ОСОБА_6 перебувала в зареєстрованому шлюбі з його батьком ОСОБА_7 і постійно проживала разом з ним в м. Нікополь в його двокімнатній квартирі. Разом з тим на той час вона була зареєстрована разом з нею в квартирі АДРЕСА_1 в якості члена її сім`ї. Тому, коли її донька народила свого сина, відповідача по справі, вона повернулася до свого чоловіка з дитиною і продовжила проживати з ним чоловіком та сином в м. Нікополь, однак вона зареєструвала місце проживання відповідача за місцем своєї реєстрації. Приблизно в 1992 році її донька припинила сумісне проживання з батьком відповідача, залишила його та поселилася разом з сином в житловому будинку АДРЕСА_2 , який належав її матері ОСОБА_8 . Протягом тривалого часу відповідач проживав в зазначеному житловому будинку до тих пір, поки зареєстрував шлюб та створив свою сім`ю. Після чого він проживає протягом більше семи років разом зі своєю сім`єю в квартирі АДРЕСА_3 . Вона неодноразово просила відповідача знятися з реєстрації в квартирі, в якій він не проживав жодного дня, починаючи з дня свого народження для того, щоб користуватися пільгами та отримуватися субсидію на комунальні послуги, але він ігнорує її прохання. Немає ніяких поважних причин відсутності відповідача протягом тривалого часу, більше 34 років з дня народження, за місцем його реєстрації. Ніяких особистих речей відповідача в квартирі ніколи не було і зараз також немає. Відповідач протягом минулих років не проявляв ніякого інтересу до квартири, в якій він зареєстрований в якості члена сім`ї наймача. Протягом всього минулого часу тільки вона несе усі витрати по утриманню житлового будинку та прибудинкової території і по оплаті за усі інші комунальні послуги, що нараховуються різними комунальними службами, у тому числі на відповідача. З урахуванням наведеного позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги, які доповнила в ході розгляду справи, підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав та просить відмовити в їх задоволенні.

Представник третьої особи Покровська міська рада Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи в їх відсутність, при прийнятті рішення по справі покладаються на розсуд суду.

Представник третьої особи Орган опіки та піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без участі їх представника.

Факт того, що відповідач більше семи років не проживає в зазначеній квартирі підтверджується наданими в судовому засіданні показаннями свідків.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 надав показання, згідно яких повідомив, що він знає позивачку. Вони проживають в одному будинку АДРЕСА_4 . ОСОБА_1 живе сама протягом тривалого часу. ОСОБА_10 він не знає, чув за нього, що він її онук, але ніколи він не жив.

Окрім цього, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 надала показання, згідно яких повідомила, що вона живе в АДРЕСА_5 живуть її батьки, вона жила раніше з ними постійно. ОСОБА_12 знає, живе по сусідству сама. ОСОБА_10 знає, це її онук, він ніколи там не жив.

Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеним законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтями 47, 48 Конституції України закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права.

Як підтверджується матеріалами справи та встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 є наймачем квартири АДРЕСА_1 , яка належить до житлового фонду територіальної громади м. Покров Дніпропетровської області.

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №427 від 31.07.2023 року, за адресою: АДРЕСА_6 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 (а.с.27).

Згідно Рішення виконкому Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області №99/1 від 31.03.2005 року, ОСОБА_1 призначено опікуном над неповнолітніми онуками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Так, статтею 379 ЦК України зазначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Згідно до ч.2 ст.327 ЦК України, управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найм жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним. користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Тобто закон покладає на відповідача рівні з наймачем обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення.

Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ст. 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця (в строки, встановлені законом.

Але вказані обов`язки відповідач не виконує протягом всього часу, починаючи з його повноліття. Відповідач не сплатив жодного разу протягом зазначеного часу щомісячні витрати на утримання житлового будинку та прибудинкової території (квартплату), а також інші комунальні послуги зокрема на виведення відходів, які нараховуються на кожну зареєстровану в квартирі особу.

Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідач не звертався жодного разу з заявою до наймодавця про продовження строку його відсутності понад шість місяців тому що ніяких поважних причин у нього не було і йому це не потрібне.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавлення права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою.

Позивачу необхідно визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням для зняття його з реєстраційного обліку в квартирі.

Верховний Суд в постанові від 26.11.2020 у справі №303/2972/19 (61-6733св20) зазначив наступне: «Вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про позбавлення її права користуванні житлом, в якому її зареєстровано або виселення із цього житла».

З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016р. у справі №6-709цс16, в якій Суд прийшов до висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-якій час.

Згідно висновку органу опіки та піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області №381/06-53-23 від 19.09.2023 року, орган опіки та піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області дійшов висновку щодо недоцільності визнання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 на підставі ст.ст.47, 48 Конституції України, ст.9 ЖК України, ст.29 ЦК України, ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб та безпритульних дітей».

Згідно ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією від 21.12.1995) ратифікованої Постановою ВР №789-ХІІ від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Згідно ст.29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до ст.9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд дає критичну оцінку доводам відповідача, висловлені ним у судовому засіданні, оскільки вони є голослівними, безпідставними та не підтверджені належними та допустимими доказами і спростовуються письмовими поясненнями позивача, матеріалами справи в їх сукупності.

На підставі викладеного, беручи до уваги норми чинного законодавства, суд приходить до переконання про часткове задоволення позовних вимог позивача, а саме визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 . В іншій частині позовних вимог відмовити.

Керуючись ст.ст.71, 72 ЖК України, ст.ст.321, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 10, 76, 81, 263, 265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Покровська міська рада Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області «про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням» - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 10.10.2023.

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш