ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/9941/23

Провадження № 22-ц/4820/1866/23

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю: позивача, її представника та представника відповідача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/9941/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 травня 2023 року в складі судді Мазурок О.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Заслухавши доповідача перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в:

У квітні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь пеню за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у сумі 453 418 грн 50 коп за період з 22.11.2017 по 24.04.2023 року.

На обґрунтування свого позову позивачка вказувала, що з 27 жовтня 2011 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу у них є двоє малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2019 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з нею. Судовим наказом Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 січня 2018 року у справі № 686/23258/17 стягнуто з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання їхніх неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 22 листопада 2017 року і до досягнення дітьми повноліття. Однак, відповідач даний судовий наказ належним чином не виконує, аліменти сплачує нерегулярно та не в повному обсязі, внаслідок чого 01 березня 2018 року відкрито виконавче провадження № 55903117. Згідно з довідкою розрахунком Віньковецького відділу Державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) від 05.04.2023р. заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів на утримання дітей за період з 22.11.2017 р. по 31.03.2023 р. становить 77562 грн 06 коп.

Тому враховуючи, що відповідач має заборгованість зі сплати аліментів, яка виникла з його вини, як платника аліментів, позивачка просила стягнути з ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 травня 2023 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 77 562 грн 06 коп, за період з 22.11.2017 р. по 05.04.2023 р., та 183 грн 65 коп. судового збору в дохід держави.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 серпня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 травня 2023 року відмовлено.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, вказує на порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права. Апелянт посилається, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи, не отримував копії позовної заяви, тому був позбавлений можливості висловити свої заперечення щодо заявлених позовних вимог. Апелянт вказує, що він не отримував судові документи за місцем своєї реєстрації у смт. Віньківці оскільки там не проживає. На даний час, він проживає у АДРЕСА_1 , так як вимушений винаймати житло у місті через проходження ним медичного лікування. Також апелянт вказує, що після видачі судового наказу про стягнення з нього аліментів, позивачка повідомила його що її банківські картки заблоковано тому вона хоче отримувати кошти на утримання дітей готівкою, тому він що місяця давав їй кошти у визначеній сумі і вона ніяких претензій щодо їх розміру не висловлювала, більше того запевнила що отриманих коштів вистачає для сплати аліментів, тому на думку апелянта визначений позивачкою розмір пені за прострочення сплати аліментів є надуманим, адже він був впевнений, що жодного боргу по аліментах в нього немає. Крім того, судом не прийнято до уваги, що він хворіє на важку хворобу, яка останнім часом стала значно прогресувати та давати додаткові ускладнення для організму, тому стягнення пені у в розмірі 100% неіснуючої заборгованості ускладнити подальше проходження ним лікування. Таким чином, суд ухвалив рішення з огляду лише на позицію позивачки і зовсім не прийняв до уваги ні його матеріальний стан ні стан здоров`я, також не прийнято до уваги наявність у нього іншої сім`ї та ще однією малолітньої дитини на утриманні.

Тому з огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі, апелянт просив скасувати заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 травня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволення позовних вимог.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Посилання апелянта на наявність у нього на утриманні малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від іншого шлюбу та важкої хвороби, не заслуговують на уваги, оскільки не є законодавчо визначеними підставами для звільнення його від відповідальності за прострочення спати аліментів. Крім того, заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів існувала на час звернення до суду і розмір боргу відповідач не оскаржив та не надав жодного належного та достовірного доказу на його спростування. Також посилається позивачка, що позивач працює неофіційно, приховує свої статки від податкових органів та ДВС, тому має можливість та повинен сплачувати аліменти на утримання дітей в повному обсязі.

Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 375 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що сторони з 27 жовтня 2011 року по 11 жовтня 2019 року перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2019 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Після розірвання шлюбу діти проживають з матір`ю і знаходиться на її утриманні.

Судовим наказом Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 січня 2018 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не більше 50% прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 22.11.2017 року і до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів виданого Віньковецьким відділом ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області ЦМУМЮ (м. Київ) заборгованість по сплаті аліментів станом на 05 квітня 2023 року становить 77 562 грн 06 коп.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Статтею 71 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон) визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду.

Згідно із ч.ч.1, 3, 4, 8 статті 71 цього Закону, виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Вказана правова позиція, висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 надала суду обрахунок розміру пені за прострочення сплати аліментів за період з 22.11.2017 р. по 24.04.2023 р, згідно якого розмір пені становить 453 418 грн 50 коп, частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції з урахуванням ч. 1 ст. 196 СК України стягнув з відповідача на користь позивачки 77 562 грн 06 коп, відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого відділом Віньковецьким відділом ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області ЦМУМЮ (м. Київ).

Отже, доказом неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо сплати аліментів на утримання дітей є саме надана Віньковецьким відділом ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області ЦМУМЮ (м. Київ) довідка-розрахунок від 05 квітня 2023 року, яка відповідачем не оспорена.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивачки пені саме в розмірі 77 562 грн 06 коп є законними та обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність висновку суду про існування будь-якого боргу зі сплати аліментів, оскільки апелянт в добровільному порядку сплачував аліменти на утримання дітей, з чим погоджувалась і позивачка, суд не приймає до уваги.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 дійсно добровільно сплачував позивачці аліменти на виконання судового наказу, в розмірі по 2000 грн щомісячно, а також одноразово сплатив 15000 грн, однак згідно довідки-розрахунку, виданої Віньковецьким відділом ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області ЦМУМЮ (м. Київ), всі ці виплати були враховані виконавцем при здійсненні розрахунку заборгованості по аліментам, розмір яких на підставі рішення суду становив більше, ніж сплачені відповідачем грошові суми, що призвело до утворення заборгованості зі сплати аліментів станом на 05 квітня 2023 року - 77 562 грн 06 коп.

Наявні в справі заяви ОСОБА_2 щодо відсутності претензій до ОСОБА_1 після отримання коштів, не свідчать про виконання відповідачем судового наказу в повному обсязі, оскільки аліменти на утримання дітей стягуються у примусовому порядку і позивачки не зверталася до ДВС із заявою про відкликання виконавчого документа у зв`язку із добровільним його виконанням боржником.

Посилання апелянта на наявність у нього іншої сім`ї та ще однієї малолітньої дитини, не звільняють його від виконання свого обов`язку по сплаті аліментів на утримання малолітніх дітей від першого шлюбу, стягнення яких здійснюється на підставі судового наказу.

Твердження апелянта, що судом при ухваленні рішення не враховано стан його здоров`я та необхідність постійного лікування, на яке потрібні кошти, а також неможливість працювати у зв`язку із наявним у нього захворюванням, суд оцінює критично. ОСОБА_1 надав суду лише медичну довідку та виписку із медичної картки, в якій вказано про наявність хронічних хвороб, однак з наданих медичних документів не вбачається розмір коштів потрібних відповідачу на лікування, відсутні докази у вигляді висновку МСЕК про втрату ним працездатності та відповідно відсутні докази, що відповідач в силу хвороби позбавлений можливості працевлаштуватись та отримувати доходи для утримання своїх дітей.

Не приймає до уваги, колегія суддів, твердження апелянта щодо неналежного його повідомлення про розгляд справи судом першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звертаючись до суду з даним позовом вказала місце реєстрації відповідача: АДРЕСА_2 та місце фактичного проживання: АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

За ч. 8 цієї ж статті днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач в заяві про перегляд заочного рішення та в апеляційній скарзі вказав свою адресу проживання: АДРЕСА_1 , тобто ту, яка вказана в позовній заяві. При цьому в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, представник відповідача пояснив, що відповідач фактично проживав та проживає за даною адресою.

Отже в розумінні вимог ч.ч. 6, 8 ст. 128 ЦПК України суд першої інстанції правомірно направляв відповідачу судову повістку саме за даною адресою, тобто за фактичним місцем проживання та перебування відповідача.

Так судова повістка, разом з копією позовної заяви була надіслана судом першої інстанції за адресою місця проживання відповідача: АДРЕСА_1 , проте поштовий конверт повернувся до суду із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

У пункті 91-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі - Правила), передбачено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

Працівником ПАТ «Укрпошта» на довідці про причини повернення зроблено позначку «адресат відсутній за вказаною адресою» та засвідчено її підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля, що свідчить про додержання вимог пункту 91-1 Правил, тому суд першої інстанції врахував причину повернення до суду судової повістки.

За змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі.

Отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18 та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі № 814/1469/17, від 1 квітня 2021 року у справі № 826/20408/14, від 9 липня 2020 року у справі № 751/4890/19, від 10 листопада 2021 року у справі № 756/2137/20 та від 29 липня 2022 року у справі № 148/2412/19.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо повідомлення ОСОБА_1 належним чином про розгляд справи, тому доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права слід відхилити.

Не спростовують висновків суду і інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 жовтня 2023 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова