справа № 758/430/21 головуючий у суді І інстанції Скрипник О.Г.
провадження № 22-ц/824/8199/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , звернувся до суду з позовом та просив розірвати договір довічного утримання, укладений 24 вересня 2018 року між ним та ОСОБА_1 , завірений державним нотаріусом чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Пилипчук О.І. (зареєстровано в реєстрі за №1-826).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 вересня 2018 року між ОСОБА_2 , як відчужувачем і ОСОБА_1 , як набувачем, укладено договір довічного утримання та догляду, посвідчений державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Пилипчук О.І. (зареєстровано в реєстрі за № 1-826). Згідно п. 1 цього договору ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_1 належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 зобов`язався довічно фінансово утримувати ОСОБА_2 на умовах цього договору. ОСОБА_1 не виконує зобов`язання набувача за договором довічного утримання від 24 вересня 2018 року. Це порушує права ОСОБА_2 , він вимушений забезпечувати себе самостійно медикаментами, харчуванням, хоча має 2 групу інвалідності і потребує сторонньої допомоги. Таким чином, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом.

Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 22 грудня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач вказує про те, що суд першої інстанції, безпідставно прийнявши рішення про розірвання договору довічного утримання, посилаючись на те, що відповідач не виконує свої зобов`язання за договором щодо забезпечення харчуванням та медикаментами, не надає допомоги, не сплачує комунальні платежі, не відвідує його та не переймається його долею. Суд першої інстанції не врахував багато обставин, які свідчать прямо протилежне, а саме, що з моменту укладення оспорюваного договору довічного утримання, відповідач належно виконував взяті на зобов`язання, а саме: часто відвідував позивача, забезпечував його харчуванням та необхідними медикаментами, підтримував чистоту в квартирі, вчасно вносив кошти за комунальні платежі та щомісяця сплачував 1 500 грн. матеріального забезпечення. Також неодноразово купував позивачу за власні кошти кухонну техніку, зокрема - холодильник і мікрохвильову піч. Але жодних письмових доказів не зберігав, адже довіряв позивачу, оскільки він був рідним дядьком для відповідача. ОСОБА_2 є рідним дядьком скаржника, з яким вони завжди гарно спілкувались та допомагали один одному. Факт близьких і довірливих стосунків підтверджується наявністю довіреності від 13 червня 2017 року, якою позивач уповноважував скаржника на представництво інтересів у всіх можливих питаннях. Гарні відносини також підтверджуються складеним заповітом від 24 липня 2018 року, посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Ковалевською Н.В, за реєстровим №8-784, яким він заповідав ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 , гаражний бокс № НОМЕР_1 в ГБК «Надія», грошові вклади та автомобіль марки MERCEDES-BENS. Відповідач вказує, що через воєнний стан в Україні, ще не мав змоги звернутися до нотаріуса за відкриттям спадкової справи та перевіркою дійсності заповіту, саме через відсутність свідоцтва про смерть. Укладення договору довічного утримання було повністю ініціативою позивача, так як через похилий вік він переймався, що залишиться сам, відповідач, в свою чергу, не заперечував, оскільки і до укладення договору завжди йому допомагав, як по домашнім справам, так і матеріально, тому після укладення договору фактично нічого не змінилося. Посилання позивача, на той факт, що з листопада 2020 року скаржник перестав виходити на зв`язок, матеріально та фізично допомагати, сплачувати комунальні послуги є безпідставними та не відповідають дійсності.

У відзиві на апеляційну скаргу правонаступник позивача ОСОБА_3 вказує про те, що позивач ОСОБА_2 , неодноразово приходив на судові засідання та просив суд допитати його у судовому засіданні як свідка та в матеріалах справи є аудіозапис його свідчень. Будучи допитаним, показав, що ОСОБА_1 є його племінником, який запропонував йому укласти договір довічного утримання, посилаючись на те, що йому, як інваліду 2 групи, самому дуже важко, і він потребує матеріального утримання, яке останній забезпечить на постійній основі, крім того, буде допомагати по господарству. Подумавши трішки він погодився, оскільки вони родичі, а тому він сподівався на чесність та допомогу в обмін на майно, яке він має. Проте, з листопада 2020 року ОСОБА_1 перестав виходити на зв`язок, матеріально та фізично допомагати, сплачувати комунальні послуги. Як підтверджується матеріалами справи, 15 січня 2021 року о 10 год. 55 хв. ОСОБА_2 склав заповіт на ОСОБА_3 (яка є йому невісткою), ОСОБА_4 (онук) та ОСОБА_5 (онука). При цьому, відповідачем надано до матеріалів справи копію заповіту від 05 серпня 2016 року, який виданий ОСОБА_2 ОСОБА_1 . Правонаступник вказує, що в силу вимог ч. 3 ст. 1254 ЦК України заповіт виданий ОСОБА_2 15 січня 2021 року на ОСОБА_3 скасував заповіт, який був виданий на ОСОБА_1 у 2016 році. Крім того, в апеляційній скарзі відповідач посилається на ту обставину, що ОСОБА_2 видав йому довіреність, як на підставу високої довіри та поваги до племінника. Однак, 15 січня 2021 року позивач ОСОБА_2 так само видав довіреність на ім`я невістки ОСОБА_3 , що підтверджує факт втрати довіри до племінника. Дії позивача щодо видачі заповіту та довіреності на ОСОБА_6 підтверджують ті обставини, що племінника - відповідача не було поряд з ОСОБА_2 - інвалідом другої групи, всупереч обов`язкам, покладених на відповідача договором. Жодних доказів щомісячного матеріального утримання ОСОБА_1 ОСОБА_2 , сплати щомісячних комунальних послуг відповідачем не надано. Навпаки, у ОСОБА_2 зберігався оригінал розписки про те, що 01 жовтня 2016 року ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_2 300 (триста) доларів США та зобов`язався повернути їх в травні 2019 року. Тобто, відповідач не утримував позивача, а навпаки, користуючись його довірою, позичав в нього гроші, і досить велику суму. Після смерті позивача саме ОСОБА_7 взяла на себе усі турботи та витрати на поховання ОСОБА_2 , що підтверджується договором-замовлення на послуги моргу та придбання поховальної атрибутики.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 11 березня 2014 року є інвалідом 2 групи довічно, що підтверджується довідкою МСЕК серії АВ № 0078695 від 12 березня 2014 року.

Згідно довідки ЛКК № 16/22 ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду та надання соціальних послуг, як нездатний до самообслуговування.

24 вересня 2018 року між ОСОБА_2 , як відчужувачем і ОСОБА_1 , як набувачем, укладено договір довічного утримання та догляду, посвідчений державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Пилипчук О.І., який зареєстровано в реєстрі за № 1-826.

Згідно п. 1 цього договору ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_1 належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 зобов`язався довічно фінансово утримувати ОСОБА_2 на умовах цього договору.

Згідно п. 5 цього договору ОСОБА_1 зобов`язався повністю утримувати ОСОБА_2 , забезпечувати належним харчуванням, медикаментами та належним медичним обслуговуванням, необхідною допомогою, прати білизну, прибирати приміщення, оплачувати комунальні послуги та зберігати право безоплатного користуванні вказаною квартирою довічно.

Згідно п. 6 цього договору ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати комунальні та інші послуги за квартиру.

Згідно п. 7 цього договору ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати ОСОБА_2 1 500,00 грн щомісячно з урахуванням інфляційної складової.

Згідно п. 7 цього договору він укладений зі згоди дружини ОСОБА_1 - ОСОБА_8 .

Квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 744 ЦК України, визначено поняття договору довічного утримання (догляду), зазначено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини, згідно частини 1 статті 755 ЦК України.

Положення ч.1 ст.755 ЦК України не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому вирішуючи зазначене питання, суд має враховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та положення ст. 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору.

Частиною 2 ст. 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, розірвання договору довічного утримання у судовому порядку у випадку невиконання його умов та відмови від добровільного розірвання однією із сторін передбачені пунктом 12 договору від 24 вересня 2018 року.

Звертаючись з позовом до суду, позивач, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог про розірвання договору довічного утримання, посилався на те, що відповідач не виконує свої зобов`язання за договором щодо забезпечення харчуванням та медикаментами, не надає допомоги, не сплачує комунальні платежі, не відвідує його та не переймається його долею.

Як роз`яснив Верховний Суд у своїй постанові від 19 червня 2019 року по справі № 759/501/17, тлумачення п. 1 ч. 1 ст.755 ЦК свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач вказував, що з моменту укладення оспорюваного договору довічного утримання, належно виконував взяті на зобов`язання, а саме: часто відвідував позивача, забезпечував його харчуванням та необхідними медикаментами, підтримував чистоту в квартирі, вчасно вносив кошти за комунальні платежі та щомісяця сплачував 1500,00 грн. матеріального забезпечення. Також неодноразово купував позивачу за власні кошти кухонну техніку, зокрема - холодильник і мікрохвильову піч.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача Якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.

Статтею 751 ЦК України передбачено, що матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом.

Згідно з пунктом 5 договору довічного утримання відповідач зобов`язався повністю утримувати ОСОБА_2 , забезпечувати належним харчуванням, медикаментами та належним медичним обслуговуванням, необхідною допомогою, прати білизну, прибирати приміщення, оплачувати комунальні послуги та зберігати право безоплатного користуванні вказаною квартирою довічно. Згідно п. 6 цього договору ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати комунальні та інші послуги за квартиру. Згідно п. 7 цього договору ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати ОСОБА_2 1 500.00 грн щомісячно з урахуванням інфляційної складової.

Отже, у договорі довічного утримання від 24 вересня 2018 року обов`язки набувача визначені та мають грошовий еквівалент встановлений сторонами.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач.

Такі висновки щодо застосування положень статей 755, 756 ЦК України узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 755/1226/17-ц та від 06 травня 2020 року у справі № 755/1750/19,

Разом з тим, у даних правовідносинах відповідачем не підтверджено виконання своїх обов`язків за договором довічного утримання від 24 вересня 2018 року, не надано доказів щодо належного утримання позивача, сплати комунальних послуг та сплати позивачу 1 500 грн. щомісячно відповідно до договору. При цьому, позивачем підтверджено, що відповідач зі вказаного часу їх не виконує та ігнорує в повному обсязі. Доводи відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав до задоволення позову.

Допитаний за клопотанням представника відповідача свідок ОСОБА_9 також не зміг спростувати висновки суду першої інстанції щодо відсутності доказів належного виконання ОСОБА_1 умов укладеного договору довічного утримання.

За таких обставин, суд першої інстанції по суті дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду ухвалено на підставі наявних у справі доказах, є законним та обґрунтованим, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 06 жовтня 2023 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.