Єдиний унікальний номер судової справи: 489/532/23
Провадження 22-ц/812/1106/23 Доповідач суду апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

16 жовтня 2023 року м. Миколаїв справа №489/532/23

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником адвокатом Герцуном Віктором Степановичем, на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 вересня 2023 року, постановлену у складі головуючого судді Костюченка Г.С. за матеріалами заяви представника заявника ОСОБА_1 адвоката Герцуна Віктора Степановича про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2023 року, ухваленого за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради про відібрання дитини,

встановив:

У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відібрання дитини.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі. Він проживав по АДРЕСА_1 та перешкоджав позивачці у спілкуванні з сином, вивіз його у невідомому напрямку без її згоди, у зв`язку з чим позивачці з 22 березня 2022 року невідомо місце перебування сина. З цього приводу, вона звернулася до Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області, з заявою про вчинення відповідачем кримінального правопорушення і проведення розшукових дій. Крім того, 15 грудня 2022 року, позивачка зверталась в службу розшуку дітей через інформаційний портал «Діти війни». 19 грудня 2022 року їй стало відомо, що сина знайдено, проте відповідач проти розголошення місця його перебування. З отриманих довідок навчального закладу де навчається син відомо про пропуск навчання та не опрацювання ним навчального матеріалу. Таким чином, відповідач незаконного утримує сина, обмежує його права як дитини у свободі пересування, спілкуванні з матір`ю та родиною, у отриманні освіти тощо.

Посилаючись на викладене ОСОБА_2 просила ухвалити рішення про відібрання у відповідача сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і передати його позивачу за її місцем проживання.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2023 року позов задоволено.

Відібрано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у ОСОБА_1 та повернуто дитину за місцем проживання матері ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

18 серпня 2023 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Герцуна В.С. звернувся до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення суду.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 серпня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення прийнято до розгляду та призначено на 04 вересня 2023 року на 13.00 год.

В судовому засіданні представником ОСОБА_1 адвокатом Герцуном В.С. заявлено клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення судом іншої справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 вересня 2023 року зупинено провадження по даній цивільній справі №489/532/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради про відібрання дитини до набрання законної сили рішенням у справі №489/7885/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

Постановляючи ухвалу суду першої інстанції вказав, що вирішення справи за позовами сторін про визначення місця проживання дитини може вплинути на правовідносини у даному спорі у справі за позовом ОСОБА_2 про відібрання дитини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Герцуном В.С., не погоджуючись з зазначеною ухвалою, вважав її безпідставною, необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням вимог процесуального права, а тому просив її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вказував, що розгляд заяви про перегляд заочного рішення суду є окремою процесуальною дією, в той час стаття 251 ЦПК України передбачає зупинення провадження у справі на стадії розгляду справи.

Крім того, зупиняючи провадження у справі, суд не зазначив, які конкретно обставини (факти) неможливо встановити та оцінити під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення, що об`єктивно унеможливлює її розгляд до вирішення по суті цивільної справи про визначення місця проживання дитини.

Правом на подачу відзиву позивач та треті особи не скористалися.

Сторони про розгляд справи апеляційним судом повідомлені належним чином.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на, зокрема, ухвалу суду про зупинення провадження у справі (як у даному випадку), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (частина 5 статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвала суду вказаним положенням закону не відповідає.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з об`єктивної неможливості розгляду справи №489/532/23 про відібрання дитини до набрання законної сили рішенням у справі №489/7885/21 про визначення місця проживання дитини.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на таке.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Відповідно до цієї ж норми суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі №357/10397/19 вказано, що метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення. З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи. Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у конкретній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи. Разом із тим, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статі і 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_2 обґрунтовувала свої вимоги тим, що відповідач забрав сина, вивіз його у невідомому напрямку без її згоди, у зв`язку з чим позивачці з 22 березня 2022 року невідомо місце перебування сина. Утримування відповідачем сина є незаконним і обмежує його права як дитини на свободу пересування, на спілкування із матір`ю та родиною, на освіту тощо.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєві від 12 жовтня 2022 року, яке набрало законної сили 12 листопада 2022 року, визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 .

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено. Відібрано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у ОСОБА_1 та повернуто дитину за місцем проживання матері ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

18 серпня 2023 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Герцуна В.С. звернувся до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення суду.

Як вбачається із матеріалів справи, у провадженні Ленінського районного суду м. Миколаєва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та зустрічним позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєві від 12 жовтня 2022 року, яке набрало законної сили 12 листопада 2022 року, визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2

18 серпня 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду.

Суд не мотивував, які саме факти, встановлені в іншій справі, будуть мати преюдиційне значення для цієї справи, та в чому полягає неможливість самостійного встановлення судом обставин, що мають значення для правильного вирішення спору у даній справі.

Сама по собі взаємопов`язаність справ ще не свідчить про неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення в іншій справі, оскільки незалежно від результату розгляду справи №489/7885/21, суд першої інстанції має достатньо правових підстав для розгляду та вирішення по суті справи №489/532/23.

Колегія суддів наголошує, що згідно сталої практики Верховного Суду, зупинення провадження є виключною мірою, оскільки зупинення справи призводить до порушення прав учасників справи, зокрема, на розумні строки розгляду справи, а тому зупинення провадження може бути лише у разі об`єктивної неможливості самостійно вирішити спір за відсутності доказів чи обставин, що встановлені в іншій справі.

З огляду на доводи учасників справи та матеріали наявні у справі, колегія суддів вважає, що підстав для зупинення провадження у справі немає через відсутність обов`язкових умов для достатності зупинення провадження у справі передбачених пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що клопотання про зупинення провадження з підстав пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України подане представником відповідача під час розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду.

Частиною третьою статті 210 ЦПК України передбачено, що провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється лише з підстав, встановлених пунктами 1-3 частини першої статті 251 та пунктами 1-3 частини першої статті 252 цього Кодексу.

Тобто, наведеною нормою передбачений вичерпний перелік підстав для зупинення провадження у справі на стадії розгляду справи по суті, і підстава, визначена у пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України, у вказаному переліку відсутня.

Провадження у цивільній справі на підставі пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України може бути зупинено лише до початку розгляду справи по суті.

Розгляд заяви про перегляд заочного рішення суду є окремою процесуальною дією, в той же час стаття 251 ЦПК України передбачає зупинення провадження у справі на стадії розгляду справи.

Діючим цивільним процесуальним законодавством не передбачено можливості суду зупинити розгляд заяв чи клопотань учасників справи.

Отже, суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу про зупинення провадження у справі, на зазначені обставини уваги не звернув, своїх висновків щодо наявності встановлених процесуальним законом підстав для зупинення провадження у даній справі належним чином не вмотивував, зупинив провадження у справі з порушенням положень процесуального закону.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, що ухвала суду першої інстанції про зупинення провадження перешкоджає подальшому провадженню у справі, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Відповідно до частини шостої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367,368, 374, 379, 381,382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Герцуном Віктором Степановичем задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 вересня 2023 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 16 жовтня 2023 року.