Постанова

Іменем України

04 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 715/1500/22

провадження № 61-5675св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б.І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Акціонерне товариство «Ідея Банк», Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна Страхування життя», Товариство з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 16 березня 2023 року у складі колегії суддів: Кулянди М. І., Одинака О. О., Височанської Н. К.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк» (далі - АТ «Ідея Банк»), Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна Страхування життя» (далі - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна Страхування життя»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» (далі - ТОВ «Нью Файненс Сервіс») про визнання недійсним окремих умов договору, визнання окремих умов договору неукладеними та визнання зобов`язання припиненим внаслідок його виконання.

Позовна заява мотивована тим, що 30 липня 2021 року між нею та АТ «Ідея Банк» було укладено договір кредиту та страхування № В02.13057.008427378, відповідно до якого банк надав їй кредит (грошові кошти) в розмірі 20 000 гривень строком на 30 місяців зі сплатою процентів в розмірі 16,5% річних від залишкової суми кредиту та кінцевим строком повернення - 30 січня 2024 року.

У пункті 1.10 договору зазначено, що позичальник доручає банку оплатити страховий внесок, за рахунок кредиту, в розмірі 3 060 гривень. Однак, вона коштів банку не надавала, а на вказану суму коштів було неправомірно збільшено тіло кредиту.

Також договором було встановлено щомісячну плату за послугу банку, яка за законом повинна надаватися безоплатно, вказані положення договору кредиту і додаткової угоди вважала несправедливими та такими, що повинні бути визнані судом недійсними.

Вважала, що вказані умови договору є несправедливими, оскільки суперечать принципу добросовісності, а їх наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Позивач зазначала, що вказаний договір містить пункт 1.10, згідно з яким позичальник доручає банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 3 060 грн, проте вона жодних коштів банку не надавала, а на вказану суму коштів було неправомірно збільшено тіло кредиту. Окрім цього, представник ТзОВ «Нью Файненс Сервіс» не був присутнім під час укладення договору і його підпис відсутній на кожній сторінці договору. Договір містить тільки сканований підпис представника страхового агента і тільки на останній сторінці договору. Тому договір в цій частині (у частині оплати страхового внеску та всі умови що стосуються страхування) вважала неукладеним.

Посилалася на те, що вся заборгованість за зобов`язанням погашена, а тому на її думку зобов`язання повинно бути припинено у зв`язку з його виконанням.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд:

- визнати недійсними з моменту укладення договору умови договору кредиту та страхування № В02.13057.008427378 від 30 липня 2021 року, укладеного між нею та АТ «Ідея Банк», якими передбачено, що за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно з графіком щомісячних платежів та умовами цього договору, в частині оплати за обслуговування кредитної заборгованості;

- визнати неукладеними всі умови договору кредиту та страхування № В02.13057.008427378 від 30 липня 2021 року, укладеного між нею та АТ «Ідея Банк», що стосуються страхування;

- визнати припиненим зобов`язання за договором кредиту та страхування № В02.13057.008427378 від 30 липня 2021 року, укладеного між нею та АТ «Ідея Банк», внаслідок його повного виконання.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 24 листопада 2022 року у складі судді Цуренка В. А. позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсними з моменту укладення договору умови договору кредиту та страхування № В02.13057.008427378 від 30 липня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк», якими передбачено, що за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у терміни та у розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів та умови цього договору «Графік щомісячних платежів» в частині визначеної у даному «Графіку» оплати за обслуговування кредитної заборгованості.

Визнано неукладеними всі умови договору кредиту та страхування № В02.13057.008427378 від 30 липня 2021 року, між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк», що стосуються страхування.

Визнано припиненим зобов`язання за договором № В02.13057.008427378 від 30 липня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» внаслідок його повного виконання.

Рішення районного суду мотивовано тим, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови щодо плати за супроводження кредиту, і це є підставою для визнання такого положення недійсним. Що стосується умов договору щодо страхування, районний суд дійшов висновку, що оскільки вказаний договір не підписано, а у ОСОБА_2 відсутні повноваження від імені АТ «Ідея Банк» щодо укладання договорів страхування, то такий договір є неукладеним.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 16 березня 2023 року апеляційну скаргу АТ «Ідея Банк» задоволено.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 24 листопада 2022 року скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 , власноручно підписавши спірний договір, підтвердила факт її повідомлення про умови кредитування та всією інформацією за вказаним договором.

На момент укладення оспорюваного кредитного договору та протягом дії кредитного договору ОСОБА_1 не зверталася до банку із заявою про надання роз`яснень незрозумілих їй умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодилася зі всіма умовами такого договору.

З огляду на вказане апеляційний суд вважав, що умова договору № В02.13057.008427378 від 30 липня 2021 року щодо нарахування та оплати за обслуговування кредиту відповідає вимогам закону.

Апеляційний суд не погодився із висновком суду першої інстанції про те, що умови договору кредиту та страхування № В02.13057.008427378 від 30 липня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк», що стосуються страхування, є неукладеними, оскільки позивачка в письмовому вигляді підтвердила, що послуга страхування обирається нею добровільно, за власним бажанням, нею приймається публічна пропозиція на укладення договору і вона беззастережно приєднується до умов цього договору.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що не підлягає задоволенню позовна вимога про припинення зобов`язання внаслідок його виконання, оскільки вона є похідною від позовних вимог про визнання недійсними окремих умов договору та визнання окремих умов договору неукладеними.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить постанову Чернівецького апеляційного суду від 16 березня 2023 року скасувати та залишити в силі рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 24 листопада 2022 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У квітні 2023 року касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

У червні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2023 року справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що висновки суду апеляційної інстанції не відповідають обставинам справи, отже, підлягають скасуванню. Вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про припинення зобов`язання у зв`язку з повним виконанням.

Підставами касаційного оскарження зазначеного судового рішення ОСОБА_1 вказує неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21), постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18, від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 та постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19 (провадження № 61-7416св20), що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Також підставою касаційного оскарження зазначеного судового рішення ОСОБА_1 вказує порушення апеляційним судом норм процесуального права, а саме судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України, оскільки апеляційний суд розглянув справу за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання та не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Відзив на касаційну скаргу учасники справи не подали

Фактичні обставини справи, встановлені судами

30 липня 2021 року між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» було укладено договір кредиту та страхування № В02.13057.008427378, згідно з яким банк надав позивачці кредит (грошові кошти) в розмірі 20 000 гривень, строком на 30 місяців, зі сплатою процентів в розмірі 16,5% річних від залишкової суми кредиту та кінцевим строком повернення - 30 січня 2024 року.

Відповідно до умов договору (пункт 1.9) також встановлювалась плата щодо послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості.

До договору було надано графік щомісячних платежів за договором і відповідно до графіку (стовпчик 7 договору) розмір такої послуги становить 19 095 гривень 90 коп.

Договір містить пункт 1.10, відповідно до якого позичальник доручає банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 3 060 гривень.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції відповідає не повністю.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Щодо позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору в частині, що стосується сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на час укладення договору кредиту та страхування) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно із частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).

Встановлено, що відповідно до пункту 1.9 договору кредиту та страхування № В02.13057.008427378 від 30 липня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та АО «Ідея Банк», ТОВ «Нью Файнес Сервіс», під час користування кредитом банк надає клієнту послуги зі щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до графіку щомісячних платежів за кредитом як «Обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачуються згідно з діючими тарифами банку.

У паспорті споживчого кредиту № В02.13057.008427378 від 30 липня 2021 року зазначено, що плата за обслуговування кредитної заборгованості становить 2,85% середньомісячно від початкової суми кредиту згідно з графіком в п. 5 договору, починаючи з 0% в перший місяць із зменшенням щомісячно на - 4,210% до 1,3103%.

Діюча редакція договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб розміщена: https://ideabank.ua/uk/about/public-contracts.

У пункті 9.8.2. Акцепту (договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, у редакції, чинній на дату укладення договору) зазначено, що за користування кредитом Позичальник сплачує: плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно до закінчення строку Договору кредиту,

в терміни та в розмірах, визначених згідно з Графіком за Договором кредиту, що включає в себе:

- надання інформації за рахунками Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів в Україні, в Контакт-центрі Банку, шляхом направлення sms-повідомлень щодо суми платежу за Договором кредиту, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо;

- надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника;

- опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

У пункті 9.11. Акцепту (договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, у редакції, чинній на дату укладення договору( визначено, що з укладенням цього Договору, Позичальник доручає Банку здійснювати договірне списання Банком з будь-яких рахунків Позичальника в АТ «Ідея Банк» грошових коштів в розмірі наявної простроченої заборгованості по кредиту, нарахованих процентах, плати за обслуговування кредитної заборгованості, неустойках, штрафах, пені. Таке договірне списання може здійснюватися Банком на підставі цього Договору будь-яку кількість разів. В тому числі, Позичальник доручає Банку без додаткового погодження з ним здійснювати договірне списання коштів з будь-якого рахунку Позичальника в іншій валюті (у випадку відсутності або недостатності у Позичальника коштів у валюті, необхідній для оплати зобов`язань за цим Договором) і доручає самостійно продати за рахунок таких коштів валюту, необхідну для виконання зобов`язань, на міжбанківському валютному ринку України за курсом, що визначається на дату такого списання, на що Позичальник уповноважує Банк шляхом підписання цього Договору. При цьому всі витрати, пов`язані із продажем коштів у валюту відповідного зобов`язання, включаючи (але не виключно) комісії (згідно з діючими тарифами), обов`язкові платежі до бюджету та позабюджетних фондів за операції купівлі-продажу валют та всі інші витрати (в тому числі обов`язкові в силу закону), покладаються на Позичальника та утримуються Банком чи списуються в порядку договірного списання. Позичальник підписанням цього Договору надає право Банку утримати комісійну винагороду в гривнях з коштів, отриманих від продажу іноземної валюти або банківських металів, без зарахування цієї комісійної винагороди на поточний рахунок Позичальника в національній валюті. При цьому Позичальник доручає Банку оформити заявку на продаж іноземної валюти на Міжбанківському валютному ринку України від імені Позичальника. У випадку невиконання Позичальником зобов`язань в повному розмірі, Банк має право звернути стягнення та реалізувати майно Позичальника для погашення заборгованості. У випадку невиконання Позичальником зобов`язань, Банк має право видавати наказ про примусову оплату боргового зобов`язання за рахунок коштів, наявних на рахунках Позичальника у Банку.

Оцінюючи зміст оспорюваної умови Акцепту пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № В02.13057.008427378 від 30 липня 2021 року, якою передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту та зміст наведених положень договору, якими визначено, у чому полягає послуга банку по обслуговуванню кредиту, Верховний Суд дійшов висновку, що дії банку, які складають обслуговування кредиту, відповідають зобов`язанням банку, визначеним пунктом 1.9 договору про надання позичальнику не частіше одного разу на місяць безоплатно інформації про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, надання виписок по рахунку, щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за договором, які сплачені та які належить сплатити і дати сплати, та зобов`язанням кредитодавця про надання інформації споживачу, визначених статтею 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому такі послуги не можуть бути оплатними.

Наведене дає підстави для висновку, що оспорювані ОСОБА_1 положення кредитного договору, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту - 2,85% середньомісячно від початкової суми кредиту згідно з графіком в п. 5 договору, починаючи з 0% в перший місяць із зменшенням щомісячно на - 4,210% до 1,3103% суперечать положенням частини першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому таке положення є нікчемним.

Щодо ефективного способу захисту

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так i від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15 (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19). Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (пункт 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19)).

Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, а нікчемний правочин є недійсним у силу закону з моменту його укладення.

Щодо позовних вимог про визнання неукладеним кредитного договору в частині, що стосується умов договору про страхування життя позичальника

Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із статтею 983 ЦК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

У пункті 10.12 Акцепту (договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, у редакції, чинній на дату укладення договору) зазначено, що Кредит надається Банком Клієнту шляхом відкриття відновлювальної Кредитної лінії для:

- здійснення видаткових операцій по БПР, у т. ч. з використанням БПК;

- оплати Клієнтом Банку комісій, та інших плат передбачених цим Договором та Тарифами;

- здійснення інших платежів згідно Договору та Угоди;

- оплати страхових платежів згідно укладених договорів страхування.

Кредит вважається наданим з дня відображення операцій, здійснених (повністю чи частково) за рахунок кредиту за БПР.

У матеріалах справи міститься меморіальний ордер № 10607520 від 30 липня 2021 року, відповідно до якого ОСОБА_1 перерахувала на транзитний рахунок СК «ПЗУ Життя» кошти у розмірі 3 060 грн як оплату за договором № В02.13057.008427378 від 30 липня 2021 року.

Відповідно до меморіального ордеру № 10607521 від 30 липня 2021 року з транзитного рахунку СК «ПЗУ Життя» перерахувано на рахунок ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна страхування життя» кошти у розмірі 3 060 грн як оплату за договором № В02.13057.008427378 від 30 липня 2021 року.

Вивчивши матеріали справи та доводи сторін, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання умов договору щодо страхування неукладеними.

Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині та вважає їх правильними. Зокрема, судом правильно враховано, що на підставі договору кредиту та страхування № В02.13057.008427378 від 30 липня 2021 року позичальник доручив банку сплатити страховий внесок за рахунок кредиту, в розмірі 3 060 грн, згідно з умовами договору добровільного страхування життя, відповідно до пункту 2 договору.

Наявність у матеріалах справи доказів перерахунку грошових коштів на рахунок страховика свідчить про укладеність договору страхування.

Крім того, Верховний Суд вважає, що апеляційний суд правильно взяв до уваги факт погодження ОСОБА_1 своїм підписом з усіма умовами договору, у тому числі зі страхуванням.

З огляду на зазначене висновки суду апеляційної інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 є правильними та відповідають нормам матеріального права.

Щодо позовних вимог про визнання припиненим зобов`язання за договором кредиту та страхування

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Встановлено, що на час звернення до суду ОСОБА_1 сплачено 23 235 грн заборгованості по зобов`язанню за договором кредиту та страхування.

Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що позовна вимога про припинення зобов`язання не підлягає задоволенню, оскільки вона є похідною від позовних вимог про визнання недійсними окремих умов договору та визнання окремих умов договору неукладеними в задоволенні яких відмовлено.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції вважав, що власноручно підписавши спірний договір, позивач підтвердила факт її повідомлення про умови кредитування та всією інформацією за вказаним договором, відтак, відсутні підстави для задоволення позову.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначила, що умови договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Верховний Суд неодноразово викладав висновки про те, що визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, так як не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним у силу закону з моменту його укладення.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, тому оспорювані умови договору кредиту та страхування № В02.13057.008427378 від 30 липня 2021 року в частині встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту у розмірі 2,85% середньомісячно від початкової суми кредиту згідно з графіком в п. 5 договору, починаючи з 0% в перший місяць із зменшенням щомісячно на - 4,210% до 1,3103%, є нікчемними в силу закону, а отже, не підлягають визнанню недійсними судом.

Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_1 про неналежне повідомлення її про дату, час і місце судового засідання, призначене судом апеляційної інстанції на 16 березня 2023 року, оскільки зазначене спростовано матеріалами справи. Так, у матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яким підтверджується отримання ОСОБА_1 повістки на судове засідання, призначене на 16 березня 2023 року.

Посилання заявника про неотримання нею копії апеляційної скарги з додатками як підставу для скасування оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції не заслуговують на увагу, оскільки не можуть бути самостійною підставою для скасування судового рішення. Крім того, оскільки ОСОБА_1 21 лютого 2023 року отримала повістку з викликом до суду, отже, вона мала можливість звернутися до суду з вимогою надати копію апеляційної скарги або із заявою про ознайомлення з матеріалами справи.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції в частині позовних вимог про визнання недійсним окремих умов договору змінити з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду апеляційної інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання неукладеними умов договору, припинення зобов`язання ухвалено відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, а тому вказане судове рішення у зазначених частинах на підставі статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями 409, 410, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Чернівецького апеляційного суду від 16 березня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним окремих умов договору змінити, виклавши мотиви в редакції цієї постанови, а у решті в цій частині постанову Чернівецького апеляційного суду від 16 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанову Чернівецького апеляційного суду від 16 березня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання неукладеними умов договору, припинення зобов`язання залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник О. В. Білоконь Б.І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець