СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/2447/22

пр. № 2/759/3908/23

12 жовтня 2023 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді П`ятничук І.В.,

за участю секретаря Марус А.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення сплаченого авансу та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 09.02.2022 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення сплаченого авансу та стягнення моральної шкоди, яким просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти, передані в якості авансу у розмірі 64549,00 грн., моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 22000,00 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 17.06.2021 року сторони домовились про купівлю квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачем було передано відповідачу авансовий платіж у розмірі 2000,00 євро в якості завдатку за продаж квартири АДРЕСА_2 , про що була складена розписка. Проте, 18.06.2021 року позивачем було з`ясовано, що квартира знаходиться в іпотеці, згідно договору іпотеки серії та № 766, виданого 19.02.2021 року приватним нотаріусом КМНО Буглак О.Г. та на неї накладено обтяження заборона на нерухоме майно. Звернувшись до відповідача з вимогою повернути авансовий платіж, відповідач ухиляється від повернення коштів. У зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти, передані йому в якості авансу у розмірі 2000,00 євро, що еквівалентно 64549,00 грн., моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. та судові витрати.

Ухвалою від 15.02.2022 року суддею Коваль О.А. було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.08.2022 року вказану цивільну справу було прийнято до провадження судді П`ятничук І.В. та розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13.10.2022 року позовні вимоги було задоволено частково.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05.10.2023 року скасовано рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13.10.2022 року

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що 17.06.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було досягнуто домовленість щодо купівлі квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

В забезпечення зобов`язань по укладанню договору купівлі-продажу позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 2000,00 євро в якості завдатку за продаж квартири АДРЕСА_2 , про що свідчить розписка (а.с. 18).

Як зазначає позивач, 18.06.2021 року дізнавшись, що квартира АДРЕСА_2 перебуває в іпотеці, звернувся до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів, про що свідчить переписка в месенджері «Viber». Проте відповідач відмовляється в добровільному порядку повертати кошти (а.с. 34-64).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 18.06.2021 року, приватним нотаріусом КМНО Буглак О.Г. 19.02.2021 року було посвідчено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_3 передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 19-21).

Судом беззаперечно встановлено, що підписання основного договору купівлі-продажу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не відбулось, оскільки спірна квартира перебуває під обтяженням згідно договору іпотеки від 19.02.2021 року.

Станом на час розгляду справи відповідачем не повернуто позивачу грошові кошти в розмірі 2000,00 євро в якості завдатку.

Відповідно до частини першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частинами першої, третьою статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

З огляду на викладене, на відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку не виконання зобов`язання.

Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу.

Оскільки договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , який за своєю формою та змістом відповідав би вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, в зв`язку з перебування спірної квартири в іпотеці, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, передана позивачем відповідачу грошова сума в розмірі 2000,00 євро, що згідно з офіційним курсом Національного банку України еквівалента 64549,00 грн. яка є авансом, підлягає поверненню позивачу.

Також позивачем заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, яку вона оцінює у розмірі 10000,00 грн.

Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діяти чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із подальшими змінами), заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Згідно з п. 5 згаданого Пленуму ВСУ відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Позивач моральну шкоду обґрунтовував тим, що отримав моральні страждання внаслідок тривалих фізичних страждань, а саме, в наслідок протиправної поведінки відповідача щодо неї та щодо їх спільного сина.

Згідно ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У поданій позовній заяві лише задекларовано і перераховано ті фактори, в яких, як вважає позивач, виражається завдана їй моральна шкода, однак не вказує чим саме підтверджується факт заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру саме відповідачем.

Отже, позивачем не надано суду належних доказів дійсного спричинення відповідачем моральної шкоди і причинно-наслідкового зв`язку між погіршенням морального стану позивача за наведеними вище критеріями їх оцінки.

Виходячи з того, що позивачем не подано належних та допустимих доказів, що підтверджують факт завдання їй моральної шкоди внаслідок душевних страждань та страху втрати грошових коштів, тому позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу в сумі 22000,00 грн.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Слід зазначити, що адвокати, укладаючи із клієнтом договір про надання правової допомоги, мають вказувати перелік послуг, які будуть надаватися під час виконання такого договору. З приводу цього питання Верховний Суд у постанові по справі № 826/856/19 від 22.12.2018 зазначив, що «з розрахунку наданих адвокатом послуг вбачається, що певні його дії (зробити копії необхідних документів чи друк квитанцій) не потребують професійних навичок, а акт виконаних робіт містить вид послуг, що не були передбачені договором».

Таким чином, для можливості наступного відшкодування судових витрат слід ретельно підготувати договір про надання правової допомоги та передбачити, якими доказами будуть підтверджуватися надані адвокатом послуги.

На підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги позивачем надано договір про надання правової допомоги від 23.11.2021 року, розрахунок за надані послуги адвоката, квитанцію від 23.11.2021 року про сплату коштів згідно договору про надання правової допомоги від 23.11.2021 року у розмірі 22000,00 грн., а тому суд вважає за необхідне задовольнити вимоги в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 22000,00 грн., що документально підтверджено матеріалами справи.

Враховуючи наведене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн.

Керуючись Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 11, 526, 546, 570, 629, 635 ЦК України, статтями 2-7, 10-13, 76-83, 141, 263-268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення сплаченого авансу та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 ) суму авансу в розмірі 64549 ( шістдесят чотири тисячі п`ятсот сорок дев`ять) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 ) сплачений судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 22000 грн. 00 коп., а всього стягнути 22992 ( двадцять дві тисячі дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І.В. П`ятничук