ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Пилипчук Л.І., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 травня 2020 року, ухвалене суддею Семіряд І.В., повний текст рішення складено 26 травня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору поруки припиненим, -

В С Т А Н О В И В:

26 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору поруки припиненим, в якому просив суд визнати договір поруки №2 від 28.07.2005 року, укладений між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , припиненим з 12.04.2017 року.

Позовна заява мотивована тим, що 28.07.2005 року між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки №2 для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №НАА0G01270031 від 28.07.2005 року, укладеного з ОСОБА_2 . Умовами договору поруки передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань та кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені і інших платежів, відшкодування збитків. 15.11.2018 року від ОСОБА_2 отримано вимогу про усунення порушень за кредитним договором. З зазначеним позивач не згоден та вважає, що договір поруки є припиненим, так як банком до нього не подано позову про стягнення боргу за договором поруки. Вимогу ПАТ «ПриватБанк» ОСОБА_2 направив 12.10.2016 року, чим змінив строк та порядок повернення кредиту. Позивач вважає, що порука повинна бути припиненою, так як закінчився строк, встановлений у договорі поруки.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 травня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору поруки припиненим - задоволено.

Визнано договір поруки №2 від 28.07.2005 року, укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , припиненим з 14.05.2017 року.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору по 352,40 грн. з кожного.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що враховуючи те, що АТ КБ «ПриватБанк» вимагав 14.11.2016 року у ОСОБА_2 достроково повернути заборгованість за кредитом, зазначивши, що термін повернення кредиту настав, у зв`язку з чим у відповідача виникло право пред`явити вимоги (звернутися з позовом) до поручителя протягом шести місяців, починаючи з 14.11.2016 року і до спливу цього строку - 14.05.2017 року. Оскільки АТ КБ «ПриватБанк» з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до поручителя ОСОБА_1 в межах шестимісячного строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України, не звернулося, суд приходить до висновку про припинення поруки з 14.05.2017 року. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.02.2020 року у справі №757/13772/16-ц.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на час розгляду судом справи боржниками не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Вказує, що у даному випадку договором поруки передбачено строк дії поруки, а саме відповідно до п.12 договору поруки сторони прийшли до згоди, що порука припиняється зі спливом п`яти років з дня настання строку повернення кредиту за кредитним договором. Кінцевий строк повернення кредиту, встановлений кредитним договором №НАА0G01270031 від 28.07.2005 року 25.07.225 року. Банк звернувся до суду з вимогою до позичальника 14.11.2016 року, тим самим змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором, а отже, порука у відповідності до умов договору має припинитися не раніше 14.11.2021 року, що вказує на безпідставність позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 22.09.2020 року у даній справі відкрито апеляційне провадження (а.с. 93-94).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 07.10.2020 року дана справа призначена до апеляційного розгляду на 23.12.2020 року о 17-00 год., з повідомленням учасників справи (а.с. 104).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 11.03.2021 року зупинено апеляційне провадження у даній справі на підставі п.10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №462/5368/16-ц (а.с. 133-135).

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

З 05.08.2022 року дана цивільна справа перебуває у провадженні Полтавського апеляційного суду (а.с. 137).

Ухвалою судді Полтавського апеляційного суду від 20.01.2023 року ОСОБА_3 справа прийнята до провадження, відновлено провадження у справі та справа призначена до апеляційного розгляду на 29.06.2023 року о 11-40 год., з повідомленням учасників справи (а.с. 138-139).

Ухвалою судді Полтавського апеляційного суду від 22.05.2023 року ОСОБА_4 справа прийнята до провадження та призначена до апеляційного розгляду на 09.10.2023 року о 10-00 год., з повідомленням учасників справи (а.с. 142).

У судове засідання до апеляційного суду 09.10.2023 року не з`явилися учасники справи, позивач ОСОБА_1 та відповвдіч ПАТ КБ «ПриватБанк» належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 20.09.2023 року судової повістки про виклик у цивільній справі на їх офіційні електронні адреси у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (а.с. 145, 146-147). Заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 28.07.2005 року між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки №2 (а.с. 7).

Предметом договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором від 28.07.2005 №НАА0GF01270031, згідно якого кредитор надав боржнику кредит у сумі 38 061 доларів США (п.1 договору).

Поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (п.2 договору).

ПАТ КБ «ПриватБанк» змінило тип товариства з публічного на приватне та назву на Акціонерне товариства Комерційний банк «ПриватБанк».

У відповідності до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про Акціонерні товариства» зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви.

15.11.2018 року ОСОБА_2 звернувся з вимогою про усунення порушень за кредитним договором №НАА0GF01270031 до ОСОБА_1 (а.с. 6).

З зазначеної вимоги вбачається, що ОСОБА_2 у зв`язку з укладеним договором поруки №2 від 28.07.2005 між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №НАА0GF01270031 укладеного з ОСОБА_2 . За умовами вказаного договору поручитель відповідає перед кредитором. Останній платіж по кредиту здійснено 25.04.2017 року в сумі 100 доларів США, щомісячний платіж складає 370 доларів США, заборгованість станом на 12.10.2016 року складала 23 898,12 доларів США за розрахунками банку. У зв`язку з чим ОСОБА_2 , повідомляє про необхідність повернення кредиту та сплатити за кредитом в повному обсязі протягом п`яти календарних днів з дати отримання даної вимоги. ОСОБА_1 отримав зазначену вимогу 15.11.2018 року (а.с. 6).

Відповідач АТ КБ «ПриватБанк» 14.11.2016 року направил письмову вимогу ОСОБА_2 , відповідно до змісту якої, вимагав дострокового погашення всієї суми заборгованості зазначивши зокрема наступне: «термін повернення кредиту та сплати за кредитом вважається таким, що настав, а кредит і плата за кредит обов`язкові до повернення протягом п`яти днів з дня отримання відправленої письмової вимоги» (а.с. 49).

Тобто, зазначеною вимогою АТ КБ «ПриватБанк» встановив новий термін повернення кредитної заборгованості, зокрема протягом п`яти днів з дня отримання письмової вимоги.

Окрім того, як зазначено у вимозі ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , останній платіж по кредиту частково здійснювався ОСОБА_2 25.04.2017 року.

Як встановлено судом першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» взагалі жодної вимоги до поручителя ОСОБА_1 не пред`являв, посилання відповідача у своїх письмових поясненнях на те, що банк звернувся до суду з вимогою до поручителя 14.11.2016 року, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, так як відповідачем не надано жодного доказу, наприклад, копія ухвали про відкриття провадження, судове рішення за результатами розгляду справи.

При вирішенні спору суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до частини першої статті 553, частин першої та другої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Частиною першою статті 251 ЦК України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що порука - це строкове зобов`язання, строк поруки відноситься до преклюзивних строків, а тому його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред`явлення до нього позову. При цьому в разі пред`явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

З огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є визнання договору поруки №2 від 28.07.2005 року, укладеного між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , припиненим з 12.04.2017 року.

Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України (у редакції від 26.07.2005 року, яка була чинна на час укладення договору поруки) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Частина 4 вказаної статті містить 3 речення. У залежності від строку дії договору поруки, визначеного його умовами, настають відповідні правові наслідки.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що АТ КБ «ПриватБанк», пред`явивши вимогу 14.11.2016 року до позичальника ОСОБА_2 про дострокове погашення заборгованості за кредитом, змінив строк дії кредитного договору, а тому у банку виникло право пред`явити вимоги (звернутися з позовом) до поручителя протягом шести місяців, починаючи з 14.11.2016 року і до спливу цього строку - 14.05.2017 року, проте, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до поручителя ОСОБА_1 у межах шестимісячного строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України, не звернулося, тому порука є припиненою з 14.05.2017 року.

Апеляційний суд у складі колегії суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим, оскільки при вирішенні спору суд не звернув увагу на те, що пункт 12 договору поруки №2 від 28.07.2005 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , передбачає, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (а.с.7 зворот).

Отже, у даному випадку підлягає застосуванню «перше речення» ч. 4 ст. 559 ЦК України, а саме, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Згідно пункту 1 договору поруки №2 від 28.07.2005 року, строк дії кредитного договору №НАА0G01270031 від 28.07.2005 року 25.07.2025 рік.

АТ КБ «ПриватБанк» з вимогою до позичальника ОСОБА_2 звернувся 14.11.2016 року, що визнається банком, тим самим банк змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором, а отже, порука у відповідності до умов договору має припинитися не раніше 14.11.2021 року.

На вказані обставини суд першої інстанції не звернув увагу.

З даним позовом поручитель ОСОБА_1 звернувся до суду 26.12.2018 року, тобто, до закінчення строку дії договору поруки, яким є 14.11.2021 року.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13 лютого 2013 р. у справі № 6-3цс13.

Постанова Верховного Суду від 05.02.2020 року у справі №757/13772/16-ц, на яку послався при вирішенні даного спору суд першої інстанції, не підлягає застосуванню, оскільки у вказаній справі суд першої інстанції встановив, що договором поруки не встановлений строк його дії.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 22.09.2022 року у справі № 462/5368/16-ц. У цій постанові розмежовані поняття «припинення дії договору поруки» та «припинення поруки».

У пункті у п. 36 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, якщо особа звернулася до суду з вимогою про визнання договору поруки припиненим, хоча мета, яку вона переслідує, підстави позову, надані докази вказують, що ця особа, захищаючи інтерес, спрямований на усунення юридичної невизначеності у відносинах із кредитором, прагне визнати припиненою саме поруку, а не відповідний договір, то неточне формулювання позовної вимоги згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») не перешкоджає суду за наявності для цього підстав визнати припиненою поруку (вказане узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 490/5224/14-ц).

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними, задоволенню не підлягають, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у їх задоволенні.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ст. 382 ч.1 п. 4 п.п. «в» ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно п.2 ч.2 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмовив позові на позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач Акціонерне товариства Комерційний банк «ПриватБанк» сплатило 1057,20 грн. судового збору при подачі апеляційної скарги (а.с. 83), який підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 3,4 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.2, 376, ч.1 п.3,4, 376 ч. 3 п. 4 ЦПК України381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 травня 2020 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору поруки припиненим відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1057,20 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 жовтня 2023 року.

СУДДІ: А. І. Дорош Л. І. Пилипчук В. М. Триголов