Справа № 489/1951/23
Номер провадження 2/489/1203/23
РІШЕННЯ

Іменем України

05 жовтня 2023 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

за участі секретаря судового засідання Ковальової С.В.,

позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Ленінського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до ОСОБА_3 (далі - відповідач) про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні житлом шляхом виселення

встановив

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні житлом шляхом виселення. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно з Договором дарування від 01.11.2017 мати ОСОБА_1 подарувала йому квартиру АДРЕСА_1 . З 1998 року по 2021 рік позивач та відповідач перебували в шлюбі (рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25.10.2021 у справі №489/4111/21 шлюб між сторонами розірвано). Від шлюбу позивач та відповідач мають спільну доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 2019 року відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 погіршилися, вони не могли проживати разом, тому позивач змушений був орендувати інше житло. ОСОБА_4 також не могла проживати разом з відповідачем, оскільки ОСОБА_3 почала зловживати спиртними напоями, приводити в квартиру сторонніх осіб, у дочки з її кімнати зникали речі, було зіпсовано багато її речей. Відповідач жодним чином не дбає про помешкання, не сплачує комунальні послуги, не піклується про санітарний, протипожежний стан квартири. На прохання позивача виселитись ОСОБА_3 реагувала сварками та фізичним насиллям. На адресу розташування квартири постійно викликали працівників поліції.

Представник позивача зазначає, що 17.03.2023 позивач зняв відповідача з реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 . Навіть після цього відповідач не вважає за потрібне виселитись з житла, яке не належить ОСОБА_3 , де вона не має підстав перебувати. На прохання позивача виселитись відповідач почала чинити ще більші конфлікти, приводити в квартиру чоловіків, які погрожують фізичною розправою позивачу, його батькам, доньці, завжди поводять себе агресивно позивач хвилюється за своє життя та життя своїх рідних. 08.04.2023 позивач, прибувши до свого житла, виявив крадіжку абсолютно всіх речей, меблів, предметів користування та ін. У кімнаті дочки був виламаний замок і також зникли всі її речі. Тому, представник позивача просить усунути перешкоди позивачу в користуванні житловою квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 ). Крім того, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у даній справі.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просив розглядати справу без його участі, подав до суду відзив. У відзиві зазначено, що ОСОБА_3 вселилась в квартиру АДРЕСА_1 за згодою позивача, як член сім`ї, оскільки була дружиною позивача, безперервно користувалася житловою площею вказаної квартири та продовжує проживати у вказаному житловому приміщенні і на даний час, зв`язку з квартирою не втрачала, сплачувала за комунальні послуги. Позивач постійно провокує відповідача, залякує звинувачує у різних порушеннях та викликає працівників поліції, але ОСОБА_3 не має куди подітися, оскільки іншого житла не має. У зв`язку з введенням в Україні воєнного стану ОСОБА_3 втратила роботу, тому на даний час не має змоги сплачувати за житло, знаходиться в тяжкому матеріальному становищі, пошуки роботи результатів не дають. ОСОБА_3 зазначає, що вона набула право користування спірним житлом згідно з законом, тобто набула охоронюване законом право на мирне володіння майном як член сім`ї позивача. Інтереси позивача, як власника житла та користувача цим житлом, не перевищують інтереси відповідача, який не забезпечений іншим житловим приміщенням, зважаючи на те, що позивачем не надано доказів протилежного.

Від представника позивача надійшла до суду відповідь на відзив в якій зазначено, що виселення відповідача відповідає принципу пропорційності з огляду на те, що між сторонами склалися вкрай неприязні стосунки, позивач як власник квартири не має можливості користуватись своїми правами та законними інтересами, оскільки ОСОБА_3 чинить перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належним йому майном, зокрема, позивач не має можливості проживати в квартирі з дружиною, несе збитки у вигляді оплати за спожиті відповідачем комунальні послуги, а також донька сторін не має можливості проживати в квартирі. Квартира АДРЕСА_1 складається з двох кімнат, що виключає можливість проживання у ній власника зі своєю новою дружиною, доньки учасників справи та одночасно відповідача ОСОБА_3 . При цьому відповідач не є родичем позивача, місце проживання ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 не зареєстроване, у відповідача відсутні договірні відносини з позивачем щодо можливості користування квартирою, а також ОСОБА_3 не дбає про це житло, не сплачує експлуатаційні витрати, комунальні послуги тощо. Посилання відповідача на перебування в тяжкому матеріальному становищі, втрату роботи, відсутності іншого житла та місця проживання не можуть бути прийняті до уваги, бо не підтверджуються жодними доказами. ОСОБА_3 не є вразливим суб`єктом суспільства, не має фізичних вад, особливостей розвитку, перебуває в працездатному віці, доказів перебування на обліку в центрі зайнятості до суду не надала, не має на утримані неповнолітніх дітей, не є опікуном, піклувальником, що свідчить про її здатність забезпечувати себе матеріально і не має права жодним чином впливати на обсяг права власності позивача користуватись, розпоряджатись та володіти квартирою за вище вказаною адресою. Крім того, відповідач має родичів, які можуть надати ОСОБА_3 житлове приміщення для проживання. Виселення ОСОБА_3 із квартири АДРЕСА_1 , не є надмірним втручанням у право на житло та право на повагу до приватного життя у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до копії договору дарування квартири (дублікату) від 01.11.2017, що посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Грудницькою І.М., зареєстрований в реєстрі за №1148, ОСОБА_5 передала у власність ОСОБА_1 безоплатно, а ОСОБА_1 прийняв квартиру АДРЕСА_1 .

З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.11.2017 вбачається, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25.10.2021).

З інформації про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, наданої Департаментом з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради №23067-07-08 від 17.03.2023 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Відповідно до копії заяви ОСОБА_4 , яка додана позивачем до матеріалів справи, ОСОБА_3 зловживає алкогольними напоями та тютюновими виробами, ніде не працює, у квартирі АДРЕСА_1 не проживає, але може прийти до житла в будь-який момент і її прихід супроводжується сварками та навіть викликом працівників поліції. Квартира за вищевказаною адресою належить на праві приватної власності позивачу на підставі договору дарування. ОСОБА_1 змушений був переїхати до іншого житла, оскільки почав проживати з іншою жінкою, яка страждає на захворювання цукровий діабет і їй заборонено нервувати. Відповідач може прийти до квартири позивача, розпивати там спиртні напої та курити в приміщенні. ОСОБА_3 викрала багато особистих речей ОСОБА_4 з її кімнати. Крім того, ОСОБА_3 за комунальні послуги не сплачує, а платежі здійснює лише позивач.

Відповідно до копії відповіді з ВП №2 МРУП ГУНП в Миколаївській області від 07.04.2023 стосовно звернення від 13.01.2022 - відсутній факт вчинення кримінального чи адміністративного правопорушення; стосовно звернення від 03.02.2022 - факт хуліганства не підтвердився, конфлікт вирішено мирним шляхом, учасники конфлікту від написання заяв та пояснень відмовились.

Згідно з копією відповіді з ВП №2 МРУП ГУНП в Миколаївській області від 10.04.2023 заяву в якій ОСОБА_1 просив зафіксувати факт зникнення меблів та речей з його квартири, які його колишня дружина самовільно вивезла в період з 29.03.2023 по 08.04.2023, було зареєстровано до ІТС ІПНП України (журнал єдиного обліку) ВП №2 МРУП ГУНП в Миколаївській області за №3771 від 08.04.2023 та розглянуто. В ході проведення перевірки встановлено, що окреслене коло питань підпадає під сферу цивільно-правових відносин та вирішується у судовому порядку. Бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей до ЄРДР було оскаржено і відомості по заяві були внесені та почато досудове розслідування.

Представником позивача долучено копії квитанцій про сплату позивачем комунальних платежів за опалення, спожитий природний газ, транспортування газу, спожиту електроенергію, водопостачання, за утримання будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що напевно в спірній квартирі наразі проживає відповідач. ОСОБА_6 не був свідком сварок між позивачем та відповідачем. ОСОБА_3 була один раз присутня в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , коли свідок знаходився разом з позивачем в даній квартирі. В квартирі АДРЕСА_1 , не дуже чисто, стоять пусті пляшки, в квартирі напалено. Зі сторони відповідача були погрози. ОСОБА_1 не може користуватися вище вказаною квартирою, оскільки там часто знаходяться сторонні люди і будуть виникати сварки.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 зазначила, що в квартирі АДРЕСА_1 , наразі постійно ніхто не проживає, періодично проживає ОСОБА_3 . Остання багато речей забрала з даної квартири, але деякі речі залишила. Відповідач вчиняє сварки, погрожує, в квартирі не прибирає (розкидані недопалки, пляшки). ОСОБА_7 декілька разів бачила, що у вище зазначеній квартирі перебувають сторонні особи. Відповідач не перебуває в тяжкому матеріальному становищі.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні зазначила, що в квартирі АДРЕСА_1 , проживає ОСОБА_3 . В зазначеній квартирі запах цигарок, на підлозі розкидані пляшки. ОСОБА_3 частину меблів вивезла. Погроз зі сторони відповідача свідок не чув.

Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

В ч.ч. 1-3, 7 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 459/3224/17 від 12.10.2020 зазначено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити з того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями (бездіяльністю) відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

В постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Відповідно до ч.4 ст. 9 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення (ч.3 ст. 116 ЖК України).

В постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 569/4373/16-ц від 21.08.2019 зазначено, що такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі.

У п. 27 рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2018 у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 161/16344/20 від 01.06.2022 зазначено, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що виселення є найбільш крайнім заходом втручання у право людини на повагу до житла, гарантоване статтею 8 Конвенції (рішення у справі «Кривицька та Кривицький проти України»).

Суд враховує те, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 . Розірвання шлюбу між сторонами, те, що на даний час ОСОБА_3 не зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 , не сплачує експлуатаційні витрати, комунальні послуги не є безумовними підставами для виселення відповідача з квартири позивача.

Відповідач вселився в квартиру АДРЕСА_1 на законних підставах, будучи членом сім`ї (дружиною) позивача. Позивачем не надано до суду будь-яких доказів того, що ОСОБА_3 самовільно без будь-яких підстав вселилася до зазначеної квартири.

Крім того, позивач посилається на те, що відповідач викрадає речі позивача та їх спільної дочки, приводить чоловіків, які погрожують ОСОБА_1 , його батькам, спільній дочці фізичною розправою, але при цьому не надає доказів на підтвердження вказаних обставин. З копій відповідей з ВП №2 МРУП ГУНП в Миколаївській області, доданих до позовної заяви, вбачається, що факти вчинення кримінальних чи адміністративних правопорушень відсутні, не встановлено факт хуліганства, крадіжки майна ОСОБА_3 , окреслене коло питань підпадає під сферу цивільно-правових відносин. Тобто, позивачем не надано до суду доказів того, що відповідач порушує правила співжиття, створює небезпеку для життя чи здоров`я позивача, порушення його права власності.

Представник позивача зазначив, що у відповідача є родичі, які можуть надати ОСОБА_3 житлове приміщення для проживання, але доказів цього до суду не надано, зокрема відсутні відомості про конкретне житлове приміщення (із зазначенням адреси) та родича відповідача, який дійсно б підтвердив можливість надання ним житлового приміщення ОСОБА_3 для проживання.

Відповідно до ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Тобто позивачем має бути надано докази, які доводять систематичність руйнування чи псування жилого приміщення, або використання його не за призначенням, або систематичне порушенням правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Належних і допустимих доказів вказаних підстав для виселення позивачем не надано. Вивезення речей і меблів не є систематичним руйнування чи псуванням житлового приміщення. Порушення правил співжиття повинно бути зафіксованоі мати систематичний характер та таке порушення має унеможливлювати проживання у квартирі інших осіб. Окрім цього, у випадку порушення до відповідача повинні бути застосовані заходи впливу.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні житлом шляхом виселення необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2-13, 259, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні житлом шляхом виселення.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з моменту складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 16.10.2023.

Суддя В. В. Кокорєв