Справа № 740/5182/23
Провадження № 2/740/1116/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2023 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Карпуся І.М.,

із секретарем судового засідання Ісаєнко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про стягнення моральної шкоди, заподіяної незаконним притягненням до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника адвоката Дорошенка Г.М. 14.08.2023 звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути з Державного бюджету України на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн, заподіяної незаконним притягненням до адміністративної відповідальності за статтею 173 КУпАП.

Позов аргументує тим, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 06.04.2023, складеного поліцейським Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області МисанВ.С., ОСОБА_1 26.03.2023 близько 19.00 год. виражалась нецензурною лайкою та погрожувала фізичною розправою громадянці ОСОБА_2 . Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду 17.04.2023 вказаний протокол повернуто Ніжинському РВП для усунення недоліків, оскільки у ньому не вказані відомості про місце вчинення можливого правопорушення. Після доопрацювання протокол надіслано до суду. Проте при розгляді справи про адміністративне правопорушення (№ 740/2264/23) суд аргументував відсутність будь-яких доказів її умисної вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, і закрив справу про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, що є реабілітуючою ознакою. Протиправною поведінкою відповідачів, у зв`язку з незаконними діями та рішенням щодо складання протоколу за ст. 173 КУпАП, відібрання пояснень та інше, їй завдано моральну шкоду, яка полягає в тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, зусиллях, необхідних для відновлення попереднього стану.

З часу складення протоколу про адміністративне правопорушення (06.04.2023) до дня набрання законної сили постановою Ніжинського міськрайонного суду від 23.06.2023 про закриття справи про адміністративне правопорушення відносно неї минуло 3 місяці (04.07.2023). Протягом трьох місяців було порушено її звичний уклад життя, виникла необхідність у додаткових зусиллях для організації життя, погіршились відносини з оточуючими людьми і відношення останніх до особистості позивача, у зв`язку з цим їй заподіяно моральну шкоду.

Ухвалою судді 21.08.2023 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Від представника відповідача Головного управління Національної поліції в Чернігівській області 18.09.2023 до суду надійшов відзив, у якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування зазначає, що відшкодування моральної шкоди здійснюється за умови наявності самого факту заподіяння моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку. Позивач не надала доказів на підтвердження моральних страждань чи переживань. Крім того, не надано належних доказів незаконності дій відповідача ГУНП в Чернігівській області, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП до ОСОБА_1 не було застосовано, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, оскільки таке питання може бути вирішено лише судом. При цьому, сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не можу бути доказом, що дії чи бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Крім того, ОСОБА_1 не надано доказів протиправності дій працівників поліції, внаслідок чого їй заподіяна шкода.

У судове засідання учасники справи не з`явились.

Представником позивача адвокатом Дорошенком Г.М. подано клопотання про розгляд справи без його участі.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновку.

06.04.2023 поліцейським Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області МисаномВ.С. складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП, згідно з яким ОСОБА_1 26.03.2023 близько 19.00 год. виражалась нецензурною лайкою та погрожувала фізичною розправою громадянці ОСОБА_2 (а.с.9).

Постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23.06.2023 провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП закрито у зв`язку з недоведеністю складу адміністративного правопорушення (а.с. 10-11).

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України, статті 1173-1176 ЦК України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР ).

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтями 2, 4 Закону № 266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10.10.2019 у справі № 569/1799/16.

У даній справі підставою для відшкодування шкоди є закриття щодо позивача справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачці завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення свідчить про те, що останню притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Закриття справи про адміністративне правопорушення дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України та статті 1 Закону України №266/94-ВР і не є у залежності від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу та, чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.09.2021 у справі № 166/1222/20 зазначено, що у справі, яка переглядається, безпідставно не застосувавши до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений у вищезгаданій постанові від 10.10.2019 у справі № 569/1799/16-ц, апеляційний суд залишив поза увагою той факт, що закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Так, статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.

На відміну від загальної норми статті 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми ст. 1173, 1174 ЦК України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є одночасна наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Таким чином, оскільки звернення ОСОБА_1 до суду обумовлене незаконністю її притягнення до адміністративної відповідальності, тобто, незаконністю дій працівника поліції по складанню стосовно позивача протоколу про адміністративне правопорушення та направлення матеріалів до суду, з урахуванням положень статей 1, 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» вона має право на відшкодування моральної шкоди, адже, закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що її притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а відшкодування шкоди здійснюється незалежно від вини.

При визначенні розміру завданої позивачу моральної шкоди, суд виходить з наступних обставин.

Відповідно до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 цієї ж постанови Пленуму зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 50 000 гривень позивач пов`язувала з тим, що діями працівника поліції їй були спричинені тривалі моральні страждання, притягнення до адміністративної відповідальності спровокувало виникнення перешкоду у реалізації життєвих планів, вимагало додаткових зусиль для організації життя та погіршило відносини з оточуючими людьми, змінило відношення людей до її особистості, вона пережила відчуття несправедливості, була змушена докладати зусилля для доведення невинуватості.

Суд в контексті спірних правовідносин звертає увагу на те, що загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Суд наголошує, що, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що "розумність" і "справедливість" є оціночними поняттями, суди першої та апеляційної інстанцій, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд оцінює ступінь моральних страждань позивача, враховує що в досить короткий строк після того, як вона дізналася про порушення своїх прав, вони були поновлені, наявність у позивача моральних (душевних) страждань, що були викликані вимушеними діями щодо доведення відсутності в своїх діях правопорушення з метою захисту свого порушеного права, відчуття несправедливості.

Доводи позивача щодо спричинення їй глибоких і тривалих моральних страждань жодним чином не доведені позивачем в ході судового розгляду.

У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок по доведенню обставин заподіяння моральної шкоди та визначення розміру компенсації на її відшкодування покладається на позивача.

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 26.01.2021 у справі №335/5271/17, встановлюючи протиправність дій суб`єкта владних повноважень та, відповідно, наявність підстав для стягнення моральної шкоди, суди першої та апеляційної інстанцій не мають своїм обов`язком присуджувати розмір вказаної шкоди виключно в тій сумі, яка зазначена позивачем у позовній заяві. Суди, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, повинні виходити із засад розумності та справедливості.

Зважаючи на доведеність незаконності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, враховуючи вимоги розумності, добросовісності, виваженості, беручи до уваги обставини справи, справедливим у даній ситуації буде присудження позивачу 1000 гривень в рахунок моральної шкоди, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

При цьому, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №5023/10655/11, від 21.08.2019 у справі № 761/35803/16-ц, від 18.12.2019 у справі №688/2479/16-ц), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду.

Аналіз наведених вище положень чинного законодавства свідчить про те, що у справах про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, держава може брати участь через орган, діями посадової особи якого завдано шкоду. Такими органом державної влади у спірних правовідносинах є Головне управління Національної поліції в Чернігівській області.

У постанові від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц, Велика Палата Верховного Суду виклала правовий висновок, відповідно до якого держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про стягнення моральної шкоди, заподіяної незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 (одну тисячу) гривень 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.М. Карпусь