КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №759/14515/22 Головуючий у 1 інстанції: Журибеда О.М.

Провадження №22-ц/824/11678/2023 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

19 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Сушко Л.П., Олійника В.І.

при секретарі Дуб С.І.

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Лошакова Дмитра Сергійовича - представника ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів та стягнення коштів.

Просив стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 44 100 грн. сплаченого авансового платежу, 37 627,55 грн збитків, 463 552, 56 неустойки, 1000 грн. моральної шкоди та 30 000 грн судових витрат.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 17.01.2022 він уклав з відповідачем договір на виготовлення та доставку дверей. Строк виготовлення 14 днів після предоплати. 01.02.22 здійснив передоплату. Кінцеву дату поставки дверей вважає 21.02.2022.

Оскільки товар не було отримано позивачем, вважає, що відповідач повинна повернути йому суму авансового платежу, сплатити пеню відповідно до ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", та відшкодувати збитки які він зазнав уклавши договір з іншим виробником сума якого виявилась більшою на 37 627, 55 грн.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 07 лютого 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ФОП " ОСОБА_2 " на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 44100 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 16 червня 2023 року адвокат Лошаков Д.С. - представник ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 лютого 2023 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що суд першої інстанції проігнорував, що рахунок на оплату та квитанція підтверджують укладення договору та сплату грошей іншому підприємцю, а відтак ОСОБА_1 витратив більше грошей ніж планував в очікуванні виконання договору.

Вказав, що суд першої інстанції неправомірно відмовив у стягненні з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку через форс-мажор і не погоджується з відмовою суду першої інстанції у стягненні моральної шкоди, у зв`язку з недоведеністю шкоди.

Своїм правом на подачу відзиву ФОП ОСОБА_2 не скористалась.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , підтримав вимоги апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу задовольнити .

ФОП " ОСОБА_2 " у судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином про дату, час та місце розгляду справи по суті, причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_1 та ФОП " ОСОБА_2 " було укладено договір на виготовлення та доставку дверей, що підтверджується Бланком замовлення СЧТДМ -170122 від 17.01.2022.

17.01.2022 року ОСОБА_1 сплатив ФОП ОСОБА_2 передоплату у розмірі 200 грн. готівкою, та 01.02.2022 року передоплату у розмірі 43900, 00 грн через термінал що підтверджується бланком замовлення СТДМ-170122 та копією чеку АТ КБ «Приватбанку» (а.с.6,7).

За умовами договору строк виготовлення замовлення складає 14 робочих днів, строк доставки товару - за попередньою домовленістю.

Загальна сума внесених позивачем грошових коштів у якості передоплати склала 44100, 00 грн.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач неналежним чином виконала зобов`язання, а тому з неї було стягнуто суму авансового платежу.

За відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження понесених позивачем збитків у розмірі 37627, 55 грн у зазначеній частині позову було відмовлено.

Щодо вимог про стягнення неустойки відповідно до Закону "Про захист прав споживачів", послався на форс мажорні обставини пов`язані з військовою агресією та відмовив у позові в цій частині.

Також суд першої інстанції відмовив у задоволенні вимог щодо стягнення моральної шкоди у зв`язку з недоведеністю.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відмовляючи у задоволенні вимог щодо стягнення неустойки суд першої інстанції вважав, що відповідач не несе відповідальності за невиконання договору у зв`язку з форс мажорними обставинами пов`язаними з військовою агресією російської федерації.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції в цій частині враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 14 Закону про ТПП Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Згідно зі ст. 141 цього Закону ТПП України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів із дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видають безкоштовно. При цьому згідно з ч. 2 цієї статті до форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) віднесено надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна.

Згідно з п. 3.3 Регламенту сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - це документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Тобто існують випадки, коли ТПП України може засвідчувати форс-мажор в силу закону, тобто без закріплення компетенції ТПП на це в договорі. Таке засвідчення можливе, наприклад, у податкових відносинах, зовнішній торгівлі та міжнародних договірних відносинах. А в усіх інших випадках ТПП України засвідчуватиме форс-мажор лише тоді, коли сторони договору домовились про таку її компетенцію та закріпили таку домовленість у договорі (п. 3.1 розділу ІІІ Регламенту та Лист Мін`юсту).

Тому, сам факт війни та уведення воєнного стану ще не є тією обставиною, яка автоматично дозволяє не виконувати зобов`язання за договором.

Верховний суд у своїй практиці виокремив наступні елементи форс-мажорних обставин: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; і найголовніше - унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності (Постанова ВС від 25.01.2022 № 904/3886/21).

Верховний суд у своїх Постановах від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 09.11.2021 у справі № 913/20/21. встановив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Законодавством чітко встановлено форму підтвердження форс-мажорних обставин з боку третіх осіб, якими в Україні виступають Торгово-промислова палата та її регіональні представництва. Ці органи в межах своєї компетенції видають сертифікати про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності. Але лише у разі існування та належного підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між дією форс-мажорних обставин і неможливістю виконання зобов`язання.

Отже, збройна агресія російської федерації як обставина непереборної сили дійсно є форс-мажором, однак не є механізмом універсальної дії.

Колегія суддів вважає, що вимоги позивача щодо стягнення неустойки відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів" не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до умов договору сторони домовились про поставку виготовленого товару по попередньому узгодженню. В договорі зазначено строк виготовлення товару 14 днів.

Матеріали справи не містять доказів узгодження сторонами строку поставки товару та його установки.

Також матеріалами справи не підтверджуються доводи позивача щодо погодження строку поставки саме 22.02.2022, хоча сам позивач вважає кінцевим строком поставки дверей 21.02.22.

Згідно зі ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася.

Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно зі ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов?язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

У разі розірвання договору зобов?язання сторін припиняються.

Важливе значення має чітке визначення моменту, з якого зобов?язання сторін вважаються, відповідно, зміненими або припиненими.

Відповідно до частини 3 статті, таким моментом визнається момент досягнення сторонами домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Матеріалами справи встановлено, що позивач 13 жовтня 2022 року уклав договір на виготовлення та поставку дверей з ТОВ "Термінус" фактично вважаючи договірні відносини з ФОП " ОСОБА_2 " припиненими з кінцевої дати поставки товару 21.02.22.

В своєму позові позивач самостійно зазначив, що невиконання договору є підставою для розірвання та зазначив про своє право відмовитись від договору.

З огляду на зазначене колегія судів вважає. що договірні відносини сторін припинились відповідно до вимог закону,а також їх зобов'язання за договором.

Доводи апелянта щодо ігнорування судом першої інстанції рахунку на оплату та квитанції на підтвердження укладення договору з іншим підприємством підтверджують усвідомлення, що відповідач не планує очікувати виконання договору, адже на момент звернення до суду з позовом, звернення до ФОП ОСОБА_2 з вимогою про виконання умов договору не надходило.

Позивач не звертався до відповідача з відповідною вимогою-претензію щодо строків виконання умов договору та будь яких інших вимог.

Колегія суддів не приймає доводи апелянта щодо відмови судом першої інстанції у задоволені позову в частині стягнення моральної шкоди, враховуючи наступне.

Відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів" відшкодування майнової та моральної шкоди, відшкодовується вразі недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказів недоліків продукції (дефекту в продукції) та заподіяння позивачу моральної шкоди у відповідності до ст.ст. 23, 1167 ЦК України суду не надано.

Щодо доводів апелянта про стягнення збитків у розмірі 37627, 55 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.

У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати:

1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк;

2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги);

3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи;

4) відшкодування завданих йому збитків усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи;

5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.

За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Якщо істотні недоліки було виявлено в роботі (послузі), виконаній з матеріалу споживача, споживач має право вимагати на свій вибір або виконання її з такого ж матеріалу виконавця, або розірвання договору і відшкодування збитків.

Позивач обґрунтовував заподіяння йому відповідачем збитків замовленням дверей у іншого підприємця на більшу суму.

Але Законом "Про захист прав споживачів" така підстава для відшкодування збитків не передбачена.

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Доказів того, що позивач робив або мусить зробити витрати для відновлення свого порушеного права суду не було надано.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо судових витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З урахуванням викладеного колегія суддів прийшла до висновку про необхідність змінити рішення суду першої інстанції виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Лошакова Дмитра Сергійовича - представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 лютого 2023 року змінити.

Викласти мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 29 вересня 2023 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.І. Олійник

Л.П. Сушко