КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 372/1080/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гижицької Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури на рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 липня 2023 року у складі судді Потабенко Л.В.,

у цивільній справі за позовом Першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі територіальної громади селища Козин Обухівського району Київської області до Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання недійсним рішення, витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року перший заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області звернувся до суду в інтересах держави в особі територіальної громади селища Козин Обухівського району Київської області та з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 29.03.2021 просив:

- визнати недійсним рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 4 від 28.02.2002 року в частині прийняття рішення про передачу безкоштовно у приватну власність ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_23 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_10 ;

- усунути перешкоди у здійсненні територіальною громадою смт. Козин Обухівського району Київської області права користування та розпорядження земельними ділянками водного фонду загальною площею 0,9103 га, шляхом повернення на користь територіальної громади смт. Козин Обухівського району Київської області з незаконного володіння ОСОБА_27 земельну ділянку: площею 0,3503 га з кадастровим номером :03:026:0107, площею 0,28 га з кадастровим номером :03:026:0112; ОСОБА_28 земельну ділянку: площею 0,28 га з кадастровим номером :03:026:0109.

Позов обґрунтовано тим, що під час моніторингу стану збереження земель водного фонду на території Обухівського району виявлено порушення вимог земельного та водного законодавства, яке полягає у наступному: рішенням виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 4 від 28.02.2002 року затверджено матеріали інвентаризації земельних ділянок на території

ТОВ «Альфа-Інвест», передано безкоштовно у приватну власності земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків в смт. Козин на території водно-спортивного комплексу ТОВ «Альфа-Інвест» громадянам згідно списку.

У зв`язку з чим, ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_23 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 отримали у приватну власність земельні ділянки площею по 0,15 га кожен та ОСОБА_10 отримала у приватну власність земельну ділянку площею 0,091 га, що розташовані в смт. Козин Обухівського району Київської області.

Надалі, вищевказані громадяни відчужили право власності на земельні ділянки, нові власники здійснили їх об`єднання після якого сформовано три земельні ділянки з кадастровими номерами :03:026:0107, :03:026:0109, :03:026:0112.

На час звернення з позовом до суду власником земельних ділянок за кадастровими номерами :03:026:0107, :03:026:0112 є ОСОБА_29 , а з кадастровим номером :03:026:0109 - ОСОБА_28 .

Земельні ділянки виділені за рахунок земель водного фонду, а саме за рахунок 100 метрової прибережної захисної смуги р. Дніпро Канівського водосховища та 25-метрової прибережної захисної смуги малих озер.

Вказана обставина підтверджується листом Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» № 01-01/16 від 05.01.2017 та схемою накладення земельних ділянок на землі водного фонду згідно викопіювання з топографічної карти масштабу 1:10000 станом місцевості на 1993 рік.

Отже позивач вважає, що рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради було незаконно відведено у приватну власність спірні земельні ділянки, оскільки відповідно до схем накладення земельних ділянок з кадастровими номерами на землі прибережної захисної смуги спірні земельні ділянки накладаються на межі прибережної смуги річки Дніпро, тому оспорювань рішення прийнято в порушення вимог закону.

Перший заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області підкреслив, що про необхідність захисту порушених державних інтересів прокуратурі стало відомо самостійно за результатами аналізу рішень та відшукання документів, що стали підставою для їх прийняття, отримання підтвердження розташування земельних ділянок на землях водного фонду, тому вважав причини пропуску ним строку позовної давності поважними.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 20 липня 2023 року в задоволенні позову першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі територіальної громади селища Козин Обухівського району Київської області відмовлено.

В апеляційній скарзі заступник керівника Київської обласної прокуратури посилаючись на порушення норм процесуального права, не правильне застосування норм матеріального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, судом взято до уваги висновок судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 27.06.2023 № 15/10-23, який фактично зроблений відносно двох земельних ділянок з кадастровими номерами :03:026:0107, :03:026:0112 з використанням містобудівної документації місцевого рівня, відповідно до якого вказані земельні ділянки розташовані на території населено пункту смт. Козин та не знаходяться в межах 100-метрової прибережної захисної смуги річки Дніпро (Канівського водосховища Дніпровського каскаду), а малих озер (на час проведення експертизи) не виявлено.

Вказано, що у висновку експерта жодним чином не спростовано факт знаходження спірної земельної ділянки в межах 100-метрової прибережної захисної смуги затоки річки Дніпро та 25-метрової прибережної захисної смуги малих озер, передбаченої імперативними положеннями ст. 60 Земельного кодексу України та ст. 88 Водного кодексу України. Також, під час проведення вказаної експертизи взагалі не була об`єктом дослідження спірна земельна ділянка з кадастровим номером :03:026:0111, а тому в частині цієї земельної ділянки судом взагалі не наведено мотивів відмови у задоволені позову.

Скаржник вважає, що судом безпідставно не враховано лист Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» від 05.01.2017 за № 01-01/16 із схемою накладання спірних земельних ділянок на землі водного фонду.

Одночасно звертає увагу позивач й на те, що «Детальний план території смт. Козин (частини населеного пункту)» не є документацією, на підставі якої встановлюється прибережна захисна смуга водного об`єкта, оскільки вказаний проект є проектом будівництва, а не проектом землеустрою.

Зазначено, що відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом. Вказане узгоджується зі сталою практикою Верховного Суду, які викладені у постановах від 21.05.2014 у справі № 6-16цс14 і від 24.12.2014 у справі № 6-206цс14, а також висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 30.05.2018 у справі № 469/1393/16-ц, від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц (пункт 44), від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 63.2), від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14-ц (пункт 41).

Окрім того, вказано, що Козинською селищною радою допущені порушення під час надання і зміни цільового призначення оспорюваних земельних ділянок громадянам, оскільки в даному випадку, оспорювані земельні ділянки надані для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель водного фонду. Викладене свідчить про те, що Козинською селищною радою будь-яких рішень щодо зміни категорії і цільового призначення земельних ділянок, які відведені первісним громадянам, не приймалось, що є порушенням зазначених вище вимог ч.ч. 1, 2 ст. 20 Земельного кодексу України і, зважаючи на приписи ст. 21 Земельного кодексу України, є підставою для визнання недійснимирішень органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, а також повернення спірних земельних ділянок у власність територіальної громади смт Козин.

Також, судом при постановленні оскаржуваного рішення не взято до уваги той факт, що на даний час предметом судового розгляду в адміністративній справі № 320/835/23 є визнання протиправними та нечинними рішень Козинської селищної ради від 23.07.2013 № 1 та від 25.05.2016 № 12, якими затверджено вищезазначену містобудівну документацію і протокольною ухвалою від 20.07.2023 відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про зупинення провадження у справі з наведених вище підстав та розглянуто справу по суті.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Правдюк В.М. в інтересах ОСОБА_30 вважає рішення законним та просить його залишити без змін, а апеляційну скаргу, доводи якої є необґрунтованими без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Цирулевська М.В. в інтересах ОСОБА_28 вважає, що районний суд дійшов правильних висновків щодо правильно встановлених фактичних обставин даної справи, застосувавши відповідні норми матеріального права та не здійснивши порушення норм процесуального права, а тому рішення має бути залишене без змін, а апеляційна скарга, яка є необґрунтованою та безпідставною без задоволення.

При цьому у разі якщо суд дійде до висновку про скасування рішення суду, просить застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову з підстав їх спливу.

Треті особи, представники територіальної громади селища Козин Обухівського району Київської області та Козинської селищної ради Обухівського району Київської області в судове засідання не з`явилися, судом повідомлялися належним чином.

Колегія суддів, вислухавши представника позивача Лук`янчук А.В. який просив апеляційну скаргу задовольнити, адвокат Правдюка В.М. та ОСОБА_31. в інтересах ОСОБА_27 , адвоката Цирулевської М.В. в інтересах ОСОБА_28 , які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає в повній мірі, а тому не підлягає скасуванню.

Так, відповідно до ст. 3 Водного кодексу України усі води (водні об`єкти) на території

Як убачається з матеріалів справи, що рішенням виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 4 від 28.02.2002 року передано безкоштовно у приватну власності земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків в смт. Козин на території водно-спортивного комплексу ТОВ «Альфа-Інвест», що підтверджується вказаним рішенням (а.с. 27 т.1).

На підставі вказаного рішення, ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_23 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 отримали у приватну власність земельні ділянки площею по 0,15 га кожен та ОСОБА_10 отримала у приватну власність земельну ділянку площею 0,091 га, що розташовані в смт. Козин Обухівського району Київської області.

В подальшому, 20.03.2003 ОСОБА_7 придбав земельні ділянки у ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_23 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10, НОМЕР_11, НОМЕР_12, НОМЕР_13, НОМЕР_14, НОМЕР_15, НОМЕР_16, НОМЕР_17, НОМЕР_18, НОМЕР_19 (а.с. 45-63 т.1).

20.10.2003 ОСОБА_7 відчужив належну йому земельну ділянку площею 2,55 га на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 3185 від 20.10.2003 на користь ОСОБА_5 (а.с. 44 т.1).

Надалі, частина придбаних земельних ділянок була об`єднана та сформовано кадастровий номер :03:026:0077 площею 0,3 га.

09.06.2004 ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу №3031 та відчужено земельну ділянку з кадастровим номером :03:026:0077 на користь ОСОБА_3 , яка 30.05.2007 уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки № 3653 та відчужила земельну ділянку на користь ОСОБА_1 (а.с. 43 т.1).

20.10.2003 ОСОБА_6 уклав договір купівлі-продажу земельної ділянки №3181 від 20.10.2003 та відчужив земельну ділянку площею 0,15 га на користь ОСОБА_5 , який відчужив її на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 3035 від 09.06.2004 року на користь ОСОБА_32 (а.с. 41 т.1).

Земельній ділянці площею 0,1511 га було присвоєно кадастровий номер :03:026:0038 та встановлено межові знаки в натурі.

30.05.2007 ОСОБА_3 відчужив земельну ділянку з кадастровим номером :03:026:0038 на користь ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 3648, яка об`єднала земельні ділянки з кадастровими номерами :03:026:0077 та :03:026:0038 та отримала державний акт на право власності серії ЯД № 931857, виданий 28.09.2007 року, земельні ділянці присвоєно кадастровий номер :03:026:0107 (а.с. 39 т.1).

20.10.2011 ОСОБА_1 відчужила земельну ділянку з кадастровим номером :03:026:0107 на користь ОСОБА_27 , на підставі договору № 2551 від 20.10.2011 (а.с. 36-37 т.1).

Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 152693794 від 15.01.2019, ОСОБА_27 є власником земельної ділянки кадастровий номер :03:026:0107 (а.с. 30-31 т.1).

30.06.2004 ОСОБА_5 відчужив земельну ділянку з кадастровим номером :03:026:0078 площею 0,45 га (сформовану на підставі придбаних земельних ділянок у ОСОБА_33 за договором № 3185 від 20.10.2003 ) на користь ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 1886 від 30.06.2004 (а.с. 67 т.1).

30.05.2007 ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 3698 від 30.05.2007 року відчужила на користь ОСОБА_2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :03:026:0078 площею 0,28 га ОСОБА_2 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серією ЯД № 931859 від 28.09.2007 року з кадастровим номером :03:026:0109 площею 0,28 га (а.с. 68).

22.01.2016 ОСОБА_2 відчужила вищевказану земельну ділянку на користь ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу № 53 від 22.01.2016, який надалі подарував її ОСОБА_28 на підставі договору дарування земельної ділянки № 577 від 01.04.2016 (а.с. 65 т.1).

Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 152698105 від 15.01.2019, ОСОБА_28 є власником земельної ділянки і на даний час (а.с. 32-33 т.1).

ОСОБА_7 відчужив частину земельних ділянок площею 0,391 га, придбаних на підставі договорів купівлі-продажу №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10, НОМЕР_11, НОМЕР_12, НОМЕР_13, НОМЕР_14, НОМЕР_15, НОМЕР_16, НОМЕР_17, НОМЕР_18, НОМЕР_19 на користь ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № 1880 від 30.06.2018. У зв`язку з чим, остання отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 502277 від 28.12.2005 із сформованим кадастровим номером :03:026:0097(а.с. 66 т.1).

30.05.2007 ОСОБА_3 відчужила право власності на частину земельної ділянки (площею 0,11 га) з кадастровим номером :03:026:0097 на користь ОСОБА_34 на підставі договору купівлі-продажу № 3688 від 30.05.2007.

Також, ОСОБА_3 відчужила частину земельної ділянки (площею 0,17 га) з кадастровим номером :03:026:0078, що придбана на підставі договору купівлі-продажу № 1886 від 30.06.2004 на користь ОСОБА_34 на підставі договору купівлі-продажу № 3693 від 30.05.2007 (а.с. 68 т.1).

ОСОБА_35 відчужив земельну ділянку з кадастровим номером :03:026:0112 площею 0,28 га (сформованої за результатами об`єднання частин земельних ділянок, з кадастровими номерами :03:026:0078, :03:026:0097) на підставі договору купівлі-продажу від 20.10.2011 на користь ОСОБА_27 .

З листа Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» №01/01/16 від 05.01.2017 вбачається, що земельні ділянки з кадастровими номерами :03:026:0107, :03:026:0108, :03:026:0109, :03:026:0110, :03:026:0112 частково, а земельні ділянки з кадастровими номерами :03:026:0111, :03:026:0113, :03:026:0196, :03:026:0197 повністю накладаються на землі водного фонду, а саме на водну поверхню малих озер та їх прибережну захисну 25-ти метрову смугу і на 100 метрову захисну смугу затоки річки Дніпро (а.с. 69 т.1).

Відповідно до висновку експерта за результатами проведеної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №15/10-23 від 27.06.2023 вбачається, що: з урахування фактичних обставин, наявної містобудівної документації місцевого рівня та наданих інших документів земельна ділянка з кадастровим номером :03:026:0107 площею 0,3503 га., що розташована на території населеного пункту смт. Козин, Обухівського району Київської області не знаходиться в межах 100 метрової прибережної захисної смуги річки Дніпро(Канівського водосховища Дніпровського каскаду), малих озер під час огляду не виявлено. Фактично земельна ділянка за кадастровим номером :03:026:0107 розташована на відстані 354,90 метрів від урізу води річки Дніпро, що на 254,90 метрів знаходиться далі від прибережної захисної смуги річки Дніпро.

З урахування фактичних обставин, наявної містобудівної документації місцевого рівня та наданих інших документів, земельна ділянка з кадастровим номером :03:026:0112 площею 0,28 га, що розташована на території населеного пункту смт. Козин, Обухівського району Київської області не знаходиться в межах 100 метрової прибережної захисної смуги річки Дніпро (Канівського водосховища Дніпровського каскаду), малих озер під час огляду не виявлено. Фактично земельна ділянка за кадастровим номером :03:026:0112 розташована на відстані 357,96 метрів від урізу води річки Дніпро, що на 257,96 метрів знаходиться далі від прибережної захисної смуги річки Дніпро (а.с. 13-54 т.12).

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з того, позивачем не надано належних доказів того, що спірні земельні ділянки станом на 28.02.2002, коли вони була передані у приватну власність, відносились саме до земель водного фонду і знаходилась в межах прибережної захисної смуги річки Дніпро.

Такий висновок районного суду колегія суддів вважає обґрунтованим, враховуючи наступне.

За змістом ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісового фонду; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення (ч. 1, 2 ст. 20 ЗК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом (ч. 1 ст. 116 ЗК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч. 6-10 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.

Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст. 83 ЗК України (у редакції, чинній на час прийняття спірних рішень сільською радою), які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Усі води (водні об`єкти) на території України є національним надбанням Українського народу, однією з природних основ його економічного розвитку і соціального добробуту.

У ч. 1 ст. 58 Земельного кодексу України та ст. 4 Водного кодексу України зазначено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті річками, островами, а також прибережні захисні смуги вздовж цих річок.

Згідно зі ст. 87 Водного кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття спірних рішень сільською радою) для створення сприятливого режиму водних об`єктів, попередження їх забруднення, засмічення і вичерпання, знищення навколо водних рослин і тварин, а також зменшення коливань стоку вздовж річок, морів та навколо озер, водосховищ і інших водойм встановлюються водоохоронні зони. Водоохоронна зона є природоохоронною територією господарської діяльності, що регулюється.

Надання у приватну власність земельних ділянок, які належать до водного фонду, без урахування обмежень, зазначених у статті 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 ЗК України.

Таким чином, землі, зайняті поверхневими водами, природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами й іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які поширюється окремий порядок надання та використання й виділення земель водного фонду у власність громадян для будівництва, обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, не передбачено.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 77 - 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги щодо належності спірних земельних ділянок до земель водного фонду, прокурор посилався на лист Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» №01/01/16 від 05.01.2017 року з якого вбачається, що земельні ділянки з кадастровими номерами :03:026:0107, :03:026:0108, :03:026:0109, :03:026:0110, :03:026:0112 частково, а земельні ділянки з кадастровими номерами :03:026:0111, :03:026:0113, :03:026:0196, :03:026:0197 повністю накладаються на землі водного фонду, а саме на водну поверхню малих озер та їх прибережну захисну 25-ти метрову смугу і на 100 метрову захисну смугу затоки річки Дніпро (а.с. 69 т.1).

Вказував про необхідність захисту інтересів держави у збереженні земель водного фонду, які не можна передавати у власність громадян, при цьому для доведення своїх вимог прокурор не надав суду належні докази того, що спірні земельні ділянки станом на 28.02.2002, коли вони були передані у приватну власність фізичним особам, відносились саме до земель водного фонду і знаходилась в межах прибережної захисної смуги річки Дніпро.

З огляду на що, апеляційна інстанція погоджується з висновком суду, що відсутність доказів на спростування висновку експерта за результатами проведеної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №15/10-23 від 27.06.2023, з якого вбачається, що з урахування фактичних обставин, наявної містобудівної документації місцевого рівня та наданих інших документів земельна ділянка з кадастровим номером :03:026:0107 площею 0,3503 га., що розташована на території населеного пункту смт. Козин, Обухівського району Київської області не знаходиться в межах 100 метрової прибережної захисної смуги річки Дніпро (Канівського водосховища Дніпровського каскаду), малих озер під час огляду не виявлено. Фактично земельна ділянка за кадастровим номером :03:026:0107 розташована на відстані 354,90 метрів від урізу води річки Дніпро, що на 254,90 метрів знаходиться далі від прибережної захисної смуги річки Дніпро. З урахування фактичних обставин, наявної містобудівної документації місцевого рівня та наданих інших документів, земельна ділянка з кадастровим номером :03:026:0112 площею 0,28 га., що розташована на території населеного пункту смт. Козин, Обухівського району Київської області не знаходиться в межах 100 метрової прибережної захисної смуги річки Дніпро(Канівського водосховища Дніпровського каскаду), малих озер під час огляду не виявлено. Фактично земельна ділянка за кадастровим номером :03:026:0112 розташована на відстані 357,96 метрів від урізу води річки Дніпро, що на 257,96 метрів знаходиться далі від прибережної захисної смуги річки Дніпро.

Таким чином, лист Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика», на який посилається прокурор як на доказ, не доводить протиправності дій Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, а без проведення геодезичних вимірювань станом на дату прийняття селищною радою рішення неможливо встановити перетин, накладання та/або часткове розміщення земельних ділянок, що передані у власність відповідачам у межах прибережної захисної смуги.

Зі справи убачається, що її матеріали не містять проектної документації, яка б підтвердила, що спірні земельні ділянки станом на дату їх передачі належали до земель водного фонду.

Відсутні й будь-які докази порушення встановленої процедури Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) та її територіальними органами або державним реєстратором речових прав на нерухоме майно, що вказує про безпідставність позиції скаржника.

З огляду на викладене, матеріали справи не містять та позивачем не надано беззаперечних доказів віднесення спірних ділянок до земель водного фонду та зміни їх цільового призначення із порушенням вимог закону.

При цьому, колегія суддів враховує, що відповідно до звітів про експертну грошову оцінку земельних ділянок з кадастровим номером :03:026:0107, :03:026:0112, :03:026:0109 виданих Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру у відомостях про земельну ділянку, цільове призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 43, 83,123 т. 8).

Будь-яких заперечень, від власників земельних ділянок щодо їх цільового призначення не заявлялися.

Доводи стосовно того, що під час проведення експертизи взагалі не була об`єктом дослідження спірна земельна ділянка з кадастровим номером :03:026:0111, колегія суддів не приймає, враховуючи на спростування того, що вона входить до земель водного фонду станом на дату її передачі власнику не надано.

Посилання на практику Верховного Суду викладену у постановах від 21.05.2014 у справі № 6-16цс14 і від 24.12.2014 у справі № 6-206цс14, а також висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 30.05.2018 у справі № 469/1393/16-ц, від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц (пункт 44), від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 63.2), від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14-ц (пункт 41) де вказано, що відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом, колегія суддів відхиляє, з огляду на те, що вказана практика підлягає застосуванню, якщо буде безспірно доведено, що спірні земельні ділянки дійсно належить до земель водного фонду.

Між тим, як уже було встановлено, що такі докази у справі відсутні.

Правилами статтей 81,82 ЦПК України встановлено, що: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Отже колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог є обґрунтованим та зміні чи скасуванню не підлягає, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, оскільки її доводи не спростовують правильності висновків суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що судом першої інстанції було повно та всебічно досліджено обставини справи та надані сторонами докази, і прийнято законне та обґрунтоване рішення, тому таке судове рішення зміні чи скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 січня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: