Справа № 473/4729/23
"17" жовтня 2023 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Вуїва О.В.,
за участю секретаря судового засідання Ціліциної О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі - продажу дійсним,
У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі - продажу дійсним та визнання права власності на земельну ділянку, в якому вказувала, що 30 квітня 1999 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого позивачка придбала у відповідача садовий будинок з приватизованою земельною ділянкою площею 0,05 га, призначеною для ведення садівництва, що знаходився за адресою: Миколаївська обл., Вознесенський р-н, с. Бузьке, кооператив «Майський» (на час розгляду справи присвоєна нова адреса: АДРЕСА_1 ).
В цей же день договір було зареєстровано на Вознесенській філії Південної товарної біржі за реєстр. №0134.
Разом з тим, покупець зареєструвала право власності щодо придбаного будинку в КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації».
Нотаріально договір сторони не посвідчували, ухилившись від цього.
Однак всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме, продавець передав покупцю майно, а покупець прийняла його та сплатила за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору.
На цей час позивачка не може розпорядитися придбаним майном, оскільки договір купівлі-продажу є недійсним у зв`язку з відсутністю його нотаріального посвідчення.
Враховуючи ухилення сторін договору від його нотаріального посвідчення на час укладення правочину та неможливість нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу на час розгляду справи (право власності на майно зареєстроване за покупцем), а тому ОСОБА_1 просила суд визнати такий договір дійсним.
Крім цього, зважаючи на те, що відповідно до ст. 30 ЗК України 1990 року до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані та яка необхідна для обслуговування цього майна, а тому ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,05 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , призначену для ведення садівництва.
Ухвалою суду від 07 вересня 2023 року відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.
Ухвалою суду від 17 жовтня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині визнання права власності на земельну ділянку залишено без розгляду.
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представниця ОСОБА_3 не з`явилися, проте остання надала суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, судом відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи шляхом розміщення повідомлення про виклик на офіційному веб сайті судової влади України, причину неявки суду не повідомив.
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представниця позивачки в окремій заяві не заперечувала проти такого порядку вирішення спору.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема судом встановлено, що 30 квітня 1999 року ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_2 садовий будинок з приватизованою земельною ділянкою площею 0,05 га, призначеною для ведення садівництва, що знаходився за адресою: Миколаївська обл., Вознесенський р-н, с. Бузьке, кооператив «Майський» (на час розгляду справи присвоєна нова адреса: АДРЕСА_1 ), уклавши та зареєструвавши в цей же день письмовий договір купівлі-продажу на Вознесенській філії Південної товарної біржі, про що в журналі реєстрації біржових угод внесено запис за №0134.
Разом з тим, покупець зареєструвала право власності щодо придбаного будинку в КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації».
Нотаріально договір сторони не посвідчували, ухилившись від цього.
Однак всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме, продавець передав покупцю майно, а покупець прийняла його та сплатила за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору.
На цей час позивачка не може розпорядитися придбаним майном, оскільки договір купівлі-продажу є недійсним у зв`язку з відсутністю його нотаріального посвідчення.
В той же час посвідчення договору купівлі-продажу на час розгляду справи неможливе (право власності на майно зареєстроване за покупцем).
Ст. 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах.
При укладенні договору сторони угоди узгодили всі її істотні умови і виконали свої зобов`язання, але не здійснили нотаріального посвідчення цього договору, як того вимагали ч. 1 ст. 227 ЦК України 1963 року, ч. 3 ст. 18 ЗК України 1990 року (чинних на час укладення угоди).
З положень ч. 1 ст. 47 ЦК України 1963 року вбачається те, що угода, укладена з порушенням вимог про її обов`язкове нотаріальне посвідчення, вважається недійсною.
Проте, згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України 1963 року, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною.
В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
В п. 4 постанови від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами) Пленум Верховного Суду України зазначив, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб.
Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.
Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 282, 284, 289 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі - продажу дійсним задовольнити повністю.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений та зареєстрований 30 квітня 1999 року на Вознесенській філії Південної товарної біржі, про що в журналі реєстрації біржових угод внесено запис за №0134, за яким ОСОБА_1 купила у ОСОБА_2 садовий будинок з приватизованою земельною ділянкою площею 0,05 га, призначеною для ведення садівництва, що знаходилися за адресою: Миколаївська обл., Вознесенський р-н, с. Бузьке, кооператив «Майський» (на час розгляду справи присвоєна нова адреса: АДРЕСА_1 ).
Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: О.В. Вуїв