Житомирський апеляційний суд
Справа №296/2974/23 Головуючий у 1-й інст. Анциборенко Н.М.
Категорія 10 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Трояновської Г.С.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників у м. Житомирі цивільну справу № 296/2974/23 за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про визнання права спільної часткової власності та про визнання ідеальних часток у праві спільної часткової власності на будинок

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Паруль Юлії Олегівни на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 10 липня 2023 року, постановлену під головуванням судді Анциборенко Н.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У березні 2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Паруль Ю.О. звернулась з даним позовом, який ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 10 липня 2023 року повернутий позивачу на підставі ст. 185 ЦПК України.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_12 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, а також через помилкове застосування норм процесуального права. На думку апелянта, остання у своїй позовній заяві виклала фактичні обставини справи. Вважає, що висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви є безпідставним, так як відсутність доказів, що підтверджують кожну обставину позову не є підставою для повернення позовної заяви. Окрім того, апелянт на інших стадіях судового розгляду може скористатись ч. 3 ст. 49 ЦПК України та доповнити позов новими підставами. За таких обставин, судом першої інстанції помилково застосовано до позовної заяви правила ч.1 ст. 185 ЦПК України, оскільки застосовані судом обмеження не повинні обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права.

Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 12.09.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Відповідно до ч. 13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України (ч.1 ст. 368 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Повертаючи позовну заяву представника ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не усунуті недоліки, визначені ухвалою про залишення позову без руху, що є підставою для повернення заяви.

Однак, із вказаним висновком суду першої інстанції погодитися не можна, виходячи з такого.

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульовано ЦПК України. Подання заяви до суду має відбуватись із дотриманням певних умов.

Загальні вимоги щодо форми та змісту позовної заяви визначені статтями 175 і 177 ЦПК України.

Якщо заява за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то судом застосовуються положення статті 185 ЦПК України, про що постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу позовна заява (скарга) вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві - частина 3 статті 185 ЦПК України .

З матеріалів справи убачається, що у березні 2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Паруль Ю.О. звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою суду першої інстанції від 10 квітня 2023 року позовну заяву залишено без руху з підстав невідповідності заяви вимогам, передбаченим п. п. 4, 5 ч. 3 ст.175 ЦПК України.

Як на підставу для залишення позовної заяви без руху, суд в ухвалі посилався на те, що у позовній заяві відсутній виклад обставин і не зазначено доказів у частині наявності отриманих у встановленому порядку документів на виконання будівельних робіт чи належним чином затвердженого проекту введення в експлуатацію спірного будинку, а також земельної ділянки, на якій він побудований. Крім того, копії документів, які долучені до позовної заяви, через низьку якість копіювання є нечитабельними.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 10 липня 2023 року позовну заяву представника ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачеві з підстав невиконання вимог закону, визначених ухвалою цього ж суду від 10.04.2023 (а.с.119).

Перевіряючи додержання судом першої інстанції вимог процесуального законодавства при вирішенні питання про повернення заяви позивачу, колегія суддів виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції- на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), ухвалюючи рішення від 09 грудня 2010 року у справі "Буланов та Купчик проти України", яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (пункт 25 рішення у справі "Кутій проти Хорватії").

Також ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (пункт 110 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі "Шишков проти Росії").

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції").

Як вбачається з матеріалів справи позивачка визначилась із змістом позовних вимог та надала до суду позовну заяву, зазначивши у ній посилання на обставини та докази, які, на її думку, підтверджують позовні вимоги.

Суд першої інстанції фактично надав оцінку наявності доказів під час вирішення питання щодо прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі, що є передчасним, оскільки питання оцінки доказів вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті спору. Питання про відсутність доказів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги є процесуальним питанням, яке вирішуються судом під час судорого засідання, а не на стадії відкриття провадження у справі. Необхідні докази можуть бути долучені позивачем до початку розгляду справи по суті, у підготовчому засіданні, а недоведеність тієї чи іншої вимоги чи відсутність доказів на підтвердження такої вимоги може стати підставою для відмови у задоволенні позову по суті.

Отже, ухвала суду першої інстанції обмежує права позивачки та перешкоджає їй у доступі до правосуддя.

У відповідності до вимог статті 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Паруль Юлії Олегівни задовольнити.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 10 липня 2023 року скасувати, а цивільну справу № 296/2974/23 направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Судді