ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/5733/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ДАНЬКО В.В.

за участю сторін

представника позивача Чугуєнко Д.В. ;

представника відповідача Єлманової В.А. ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3 , позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 (далі по тексту - ОСОБА_4 , відповідач) про поділ майна, що є сумісною власністю подружжя.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 серпня 2018 року, у період якого у них народилася донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сімейне життя у сторін не склалося через різні погляди на життя, несумісні звички та характери, наразі на розгляді в Солом`янському суді перебуває справа за її позовом про розірвання шлюбу.

За час перебування в шлюбі, відповідачем було зареєстровано торгівельну марку «ІНФОРМАЦІЯ_2» (свідоцтво № НОМЕР_3 від 17 серпня 2022 року). Зазначає, що торговельна марка виникла не тільки формально під час шлюбу із відповідачем, а позивачка своїми зусиллями, особисто приймала участь у її розповсюдженні, набутті цінності та впізнаваності.

Оскільки торговельну марку було зареєстровано в період перебування сторін у шлюбі, за спільні кошти подружжя, спільною ідеєю, а також враховуючи безпосередню участь позивачки в підприємницькій діяльності, в якій використовується ця торгова марка, з метою забезпечення родини, відтак вважає, що на неї поширюється режим спільної сумісної власності, а тому спільна торгова марка підлягає розподілу між сторонами в рівних частинах.

Ухвалою суду від 07 серпня 2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті.

У серпні 2023 року представник ОСОБА_6 - адвокат Єлманова В. А. у відповідності до статті 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає, що доводи позовної заяви є необґрунтованими та такими, що не базуються на нормах чинного законодавства України, а тому не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідач вважає, що торговельна марка не є ні майном, ні майновим правом у розумінні Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) та Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України), з огляду на що вона не може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

У вересні 2023 представник ОСОБА_3 - адвокат Чугуєнко Д. В. у відповідності до вимог статті 179 ЦПК України подав до суду відповідь на відзив ОСОБА_6 , у якій просить задовольнити її позов у повному обсязі. Зазначає, що у зв`язку із тим, що торговельна марка була зареєстрована відповідачем під час шлюбу з позивачкою, кожен з подружжя своїми спільними коштами і працею приймали участь у набутті та розвитку цих об`єктів, то право на цей об`єкт є спільною сумісною власністю подружжя у відповідності до вимог статей 60, 70 СК України, статей 355, 368 ЦК України.

В судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі, у свою чергу представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши представників сторін, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних відстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 31 серпня 2018 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис 1942.

У період шлюбу у сторін народилася донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 14 лютого 2019 року Дарницьким районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 399.

ОСОБА_4 було зареєстровано торгівельну марку «ІНФОРМАЦІЯ_2» (свідоцтво № НОМЕР_3 від 17 серпня 2022 року).

У даній справі між учасниками справи виник спір про те, чи може бути торговельна марка об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з частинами першою, другою статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Відповідно до статті 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі статтею 420 ЦК України до об`єктів права інтелектуальної власності належать, зокрема, промислові зразки, торговельні марки (знаки для товарів і послуг).

Торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів (стаття 492 ЦК України).

В основу поняття торговельної марки закладено декілька основних характеристик: по-перше, торговельна марка розуміється як позначення, тобто певний символ. Причому цими позначеннями можуть бути зокрема, слова, власні імена, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів; по-друге, торговельна марка є таким позначенням, яке здатне вирізнити з маси однорідних товарів (послуг) певні товари (послуги). Основною спрямованістю торговельної марки є «індивідуалізація» товарів та послуг. У цьому проявляється її дистинктивний (розрізняльний) характер, який оцінюється стосовно тих товарів і послуг, для яких торговельна марка реєструється. Тобто те чи інше позначення, яке здатне породжувати асоціативні образи з певним товаром або послугою (див. постанову Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 750/13341/19 (провадження № 61-4644св21)).

Правова охорона засобів індивідуалізації, зокрема торговельної марки, має свої особливості, зумовлені специфікою об`єкта та функціональним призначенням засобів індивідуалізації, що дозволяють відмежовувати їх від результатів творчості, які охороняються авторським і патентним правом.

Засоби індивідуалізації не є творчими досягненнями у сфері літератури, науки чи мистецтва. Вони являють собою спеціальні позначення словесного, графічного або іншого характеру, що використовуються для розрізнення суб`єктів цивільних правовідносин, виробленої ними продукції чи наданих послуг.

Відповідно до частини другої статті 5 Закон України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» об`єктом торговельної марки може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, у тому числі власні імена, літери, цифри, зображувальні елементи, кольори, форма товарів або їх пакування, звуки, за умови, що такі позначення придатні для відрізнення товарів або послуг одних осіб від товарів або послуг інших осіб, придатні для відображення їх у Реєстрі таким чином, що дає змогу визначити чіткий і точний обсяг правової охорони, що надається.

Отже, можна дійти висновку, що торговельна марка є лише позначенням товару та не є ні майном, ні майновим правом у розумінні Цивільного та Сімейного кодексів України.

Відповідно до статті 493 ЦК України суб`єктами права інтелектуальної власності на торговельну марку є фізичні та юридичні особи. Право інтелектуальної власності на певну торговельну марку може належати одночасно кільком фізичним та (або) юридичним особам.

Набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюються законом (частина перша статті 493 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 495 ЦК України майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку належать володільцю відповідного свідоцтва, володільцю міжнародної реєстрації, особі, торговельну марку якої визнано в установленому законом порядку добре відомою, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до пунктів 2, 3, 5 статті 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» свідоцтво надає його власнику право використовувати торговельну марку та інші права, визначені цим Законом.

Взаємовідносини при використанні торговельної марки, свідоцтво на яку належить кільком особам, визначаються угодою між ними. У разі відсутності такої угоди кожний власник свідоцтва може використовувати торговельну марку на свій розсуд, але жоден з них не має права давати дозвіл (видавати ліцензію) на використання торговельної марки та передавати право на торговельну марку іншій особі без згоди решти власників свідоцтва. Свідоцтво надає його власнику виключне право забороняти іншим особам використовувати без його згоди, якщо інше не передбачено цим Законом.

Отже, майнове право на торговельну марку має лише та особа, яка зазначена у свідоцтві, виданим на виконання і на підставі Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг». Право на торговельну марку не може бути об`єктом спільного майна подружжя.

Подібні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду від 13 серпня 2019 року у справі № 926/1795/18.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, у задоволенні позову ОСОБА_3 про поділ майна подружжя слід відмовити.

В порядку статті 141 ЦПК України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат позивачу не здійснюється.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1-13, 17, 18, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя про визнання правочинів недійсними - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.

Дата складення та підписання повного тексту рішення 08 січня 2024 року.