Справа №:755/3010/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Слободянюк А.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Євро-реконструкція», через представника Кравченко О.П. (довіреність а.с.33), звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у якому просило суд стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість за надані відповідачам послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 85 154, 53 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 14 819,20 грн, 3% річних від суми боргу у розмірі 6 036,89 грн, а також витрати зі сплати судового збору в сумі 2 684,00 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 березня 2023 року суддею Чех Н.А. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачам встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву (а.с.41).

Розпорядженням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 квітня 2023 року № 106 прийнято рішення про проведення повторного автоматизованого розподілу судових справ у зв`язку з неможливістю судді Чех Н.А. продовжувати розгляд справи (а.с.81).

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 28 квітня 2023 року, головуючим суддею у справі визначено суддю А.В. Слободянюк (а.с.82).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 березня 2023 року суддею А.В. Слободянюк справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.83).

Відповідач ОСОБА_1 , діючи у своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 на підставі ордеру від 27 березня 2023 року, подали відзив на позовну заяву (а.с.47-49).

До відзиву стороною відповідачів надано копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 22 грудня 2021 року, з якого вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 , після реєстрації шлюбу змінила прізвище на - ОСОБА_2 (а.с.50).

У відзиві на позовну заяву, заперечуючи проти заявлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за період з жовтня 2016 року за постачання центрального опалення та з вересня 2017 року з постачання гарячої води, вказують, що виниклу заборгованість слід стягувати з березня 2020 року із застосуванням строку позовної давності щодо вимог на загальну суму 70 253,65 грн., яка складається з основної суми заборгованості у розмірі 44 580,29 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 21 660,52 грн. та 3 % річних в розмірі 1 012,84 грн. (а.с.55-78).

Стороною позивача (представник Петросова-Гривнак О.В. , а.с.89) подано відповідь на відзив на позовну заяву, у якій вказується, що з 12 березня 2020 року строк позовної давності продовжено на час запровадження постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 карантину з метою запобігання поширення коронавірсуної хвороби (COVID - 19), у подальшому постановами Кабінету Міністрів України карантин було продовжено до 30 червня 2023 року. Строк позовної давності за всіма вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року, на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважається продовженим на підставі п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до закінчення дії карантину. Вказується, що заява відповідачів про застосування строку позовної даності може бути застосована судом лише до позовних вимог з жовтня 2016 року по березень 2017 року; вважають, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи строк позовної давності (а.с.84-92).

Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надані сторонами пояснення, викладені у відзиві на позовну заяву та відповіді на відзив, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що постачальником послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у буд. АДРЕСА_1 є ТОВ «Євро-реконструкція», яке діє на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року № 198 та відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10 квітня 2014 року № 1198-VII, за яким виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності з 01 липня 2014 року є об`єкт господарювання з постачання теплової енергії (а.с.11 зворот).

Згідно довідки щодо підключення та відключення житлових будинків у зв`язку з початком та закінченням опалювальних сезонів з 2014-2023 років, що знаходяться на балансі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва», буд. АДРЕСА_1 входить до переліку таких житлових будинків (а.с.20,21).

ТОВ «Євро-реконструкція» відкрито особовий рахунок № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 (а.с.14,17).

Відповідачі, за позицією позивача, як споживачі послуг, з жовтня 2016 року несвоєчасно здійснюють оплату за отримані послуги з централізованого опалення та з вересня 2017 року за постачання гарячої води. Станом на 23 лютого 2022 року утворилась заборгованість в сумі 23 483,10 грн. за послуги з централізованого опалення та 61 671, 43 грн. - за послуги постачання гарячої води (а.с.14-19).

Звернень з приводу ненадання або неналежного надання послуг від відповідачів протягом спірного періоду не надходило.

Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг, на час виникнення спірних правовідносин, регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, крім інших, на комунальні послуги централізоване постачання холодної та гарячої води.

Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону України № 1875-ІV «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

23 липня 2014 року у газеті «Хрещатик» (№ 103 (4503) позивачем розміщено повідомлення із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в газеті «Хрещатик» 06 серпня 2014 року (№111(4511).

До теперішнього часу договір між відповідачами та позивачем так і не укладався, однак, враховуючи положення статей 8, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та враховуючи, що відповідачі упродовж певного періоду споживають послуги без укладеного з позивачем договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, на них покладається обов`язок оплатити позивачу усі фактично спожиті ним послуги.

У позові зазначається, що договір про надання послуг, який був передбачений чинними нормативними правовими актами на момент виникнення заборгованості, між сторонами не укладався, а також заява-приєднання до умов індивідуального типового договору споживачами послуг до ТОВ «Євро-Реконструкція» не подавалась.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Як встановлено судом, здійснювалось підключення та відключення житлових будинків у зв`язку з початком та закінченням опалюваних сезонів у 2014-2022 роках, які перебувають на балансі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського районну м. Києва», в тому числі і буд. АДРЕСА_1 (а.с.20, 21).

Правилами надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 та Правилами надання послуг з постачання гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1182 визначено порядок укладання індивідуальних договорів про надання послуг з теплової енергії та постачання гарячої води.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц міститься правовий висновок, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Таким чином, оскільки відповідачі впродовж певного періоду споживали послуги без укладеного з позивачем договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а тому останні не звільняються від оплати послуг у повному обсязі.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції Закону від 24 червня 2004 року № 1875-VІ) передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції Закону від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ) споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно із пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630 (далі - Правила) регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

За змістом пунктів 18, 30 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Згідно інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА від 10 березня 2023 року № 90262889, № 9026291 відповідачі зареєстровані у кв. АДРЕСА_1 з 26 листопада 1987 року (а.с.39,40).

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 22 лютого 2023 року, відомості щодо кв. АДРЕСА_1 у реєстрі відсутні (а.с.22).

Отже, як з`ясовано судом та підтверджується наявними у справі доказами, відповідачі, як споживачі послуг, свої зобов`язання за договором про надання послуг належним чином не виконують, внаслідок чого виникла заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Сторона відповідачів у відзиві на позов, частково визнаючи позовні вимоги, заявляє про застосування строку позовної давності щодо стягнення заборгованості за послуги з постачання центрального опалення з жовтня 2016 до березня 2020 року та за постачання гарячої води за період з вересня 2017 року до березня 2020 року.

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Разом з тим, пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», прийнятої відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України був неодноразово продовжений ( постановами від 25 березня 2020 року № 338, від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 09 грудня 2020 року № 1236, від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 23 лютого 2022 № 229, від 27 травня 2022 року № 630 , від 19 серпня 2022 № 928, від 23 грудня 2022 року, 25 квітня 2023 року № 383).

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року №1423 вносились зміни до постанов Кабінету Міністрів України до від 25 березня 2020 року № 338 та від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», якими продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 30 квітня 2023 року.

Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Тобто, виходячи з вищенаведених положень закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року. Строк позовної давності за всіма вимоги, що виникли після 12 березня 2017 року, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Згідно розрахунку заборгованості за надання послуг з центрального опалення, борг нараховується з жовтня 2016 року до 23 лютого 2022 року. Оскільки, з 12 березня 2017 року строк позовної давності продовжено, відтак, борг з центрального опалення з жовтня 2016 року до 12 березня 2017 року нараховано поза межами строку позовної давності (а.с.14).

Як вбачається з розрахунку заборгованості, за березень 2017 року здійснено сплату за надання послуг з центрального опалення у сумі 6 000,00 грн. Також, від загальної суми боргу з центрального опалення слід відрахувати нарахування, які здійснено позивачем за жовтень, листопад, грудень 2016 року та за січень, лютий 2017 року, а тому сума основного боргу становить 18 304,97 грн. (23 483,10-5 178,13).

Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що ним пропущено з поважних причин строк для звернення до суду з позовом.

У відзиві на позовну заяву стороною відповідачів ставиться питання про застосування строку позовної давності щодо часткового стягнення інфляційної складової боргу та 3% річних від суми боргу.

За таких обставин, суд не бере до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості за надання послуг з центрального опалення, інфляційних втрат та 3 % річних.

Суд вважає за необхідне застосувати строк позовної давності щодо нарахування боргу за надання послуг з центрального опалення за період з жовтня 2016 до березня 2017 року.

Одночасно, заборгованість за постачання гарячої води позивачем нараховується з вересня 2017 року до 23 лютого 2022 року (а.с.14-16). Відтак, дані нарахування здійснено з межах строку позовної давності.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Оскільки відповідачі прострочили виконання грошового зобов`язання, з них на користь позивача слід також стягнути заявлені 3% річних та інфляційні втрати.

Як зазначено вище, на території України з 12 березня 2020 року було запроваджено карантин, на період дії якого Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» (№530-ІХ від 17 березня 2020 року) заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

При цьому, відповідно до на приписів п.п.4 п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби(COVID-19)», оскільки вони стосуються заборони нарахування саме неустойки (шрафу та пені), як одного із способів забезпечення виконання грошового зобов`язання (ст.ст.549-552ЦК України). Однак, така заборона не стосується 3% річних та інфляційних втрат, які передбачені ст.625 ЦК України, та які не є неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, яка має компенсаційний характер. Така позиція, висловлена у постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року №912/1120/16, від 19 червня 2019 року № 703/2718/16-ц, від 08 листопада 2019 року № 127/15672/16-ц, від 18 березня 2020 року №902/417/18.

Оскільки 3% річних та інфляційні втрати, які передбачені ст.625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання і мають компенсаційний характер, тому до положення даної статті закону застосовується загальний строк позовної давності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» встановлено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.

Як вбачається з розрахунків заборгованості позивачем нараховано інфляцій втрати та 3 % річних до лютого 2022 року.

Суд, дійшов висновку, що основний борг за постачання централізованого опалення нараховано поза межами строку позовної давності, відтак сума інфляційної складової боргу та 3% річних від суми боргу за період з жовтня 2016 року до березня 2017 року не може бути прийнята судом та підлягає вирахуванню із сум нарахувань.

Згідно табличного розрахунку боргу за постачання центрального опалення, 3% річних нараховано з жовтня 2016 року до березня 2017 року у розмірі 128,46 грн., інфляційна складова боргу нарахована з жовтня 2016 року до березня 2017 року у розмірі 688,09 грн. Нарахування указаних складових здійснено поза межами строку позовної давності.

Отже, інфляційна складова боргу за централізоване опалення, яка підлягає стягненню з відповідачів, становить -5 112,92 грн. (5 801,01 - 688,09), та 3 % річних від простроченої суми за централізоване опалення - 1 902,92 грн. (2 031,38 - 128,46).

Суд зазначає, що нарахування заборгованості за постачання гарячої води, інфляційної складової та 3 % річних позивачем нараховано в межах строку позовної давності - з вересня 2017 року.

Суд не приймає до уваги здійснені стороною відповідачів розрахунку інфляційних складових боргу, 3% річних від сум боргу, оскільки розрахунки здійснено за період з березня 2020 року до 01 березня 2023 року (а.с.60-73).

Згідно із ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги щодо солідарного стягнення з відповідачів заборгованості підлягають частковому задоволенню.

Зокрема, відповідно до уточненого розрахунку суду, заборгованість відповідачів за надані їм позивачем послуги складається з наступного: заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з березня 2017 року до лютого 2022 року у розмірі 18 304,97 грн., заборгованість за постачання гарячої води за період з вересня 2017 року до лютого 2022 року - 61 671,43 грн., інфляційна складова боргу за централізоване опалення - 5 112,92 грн., 3 % річних від простроченої суми за централізоване опалення - 1 902,92 грн., інфляційна складова боргу за постачання гарячої води - 9 018,19 грн., 3 % річних від простроченої суми за постачання гарячої води - 4 005,51 грн.

Позивачем при зверненні до суд сплачено судовий збір в сумі 2 684,00 грн., що підтверджено випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с.37).

Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача, з урахуванням часткового задоволення позову, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 266,18 грн. (2 532,35 / 2) у рівних частках з кожного.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 625,629 Цивільного кодексу України, ст.ст.9, 13,20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 12, 81,89, 141, 247, 258, 274, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги,- задовольнити частково.

Стягнути солідарно з до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» заборгованість з оплати послуг з централізованого опалення та гарячої води у розмірі 79 976 (сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят шість) гривень 40 грн.; інфляційну складу боргу у розмірі 14 131 (чотирнадцять тисяч сто тридцять одна) гривня 11 коп.; 3 відсотки річних від суми боргу у розмірі 5 908 (п`ять тисяч дев`ятсот вісім) гривень 43 коп., а всього стягнути - 100 015 (сто тисяч п`ятнадцять) гривень 94 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» судовий збір в сумі 1 266 (одна тисяча двісті шістдесят шість) грн. 18 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» судовий збір в сумі 1 266 (одна тисяча двісті шістдесят шість) грн. 18 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ», адреса: 02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20, ;

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; реєстраційний обліковий номер картки платника податків НОМЕР_3 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; реєстраційний обліковий номер картки платника податків НОМЕР_4 .

Повний текст рішення складено 16 жовтня 2023 року.

Суддя А.В. Слободянюк