ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7417/23 Справа № 185/3817/23 Суддя у 1-й інстанції - Бондаренко В. М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Барильської А.П.,

суддів: Зайцевої С.А., Максюти Ж.І.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу

Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля (далі - ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля) про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що більше 16 років працював на підприємствах відповідача у важких та шкідливих умовах із повним робочим днем під землею. 27 жовтня 2016 року його було звільнено у зв`язку із невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я. Згідно довідки МСЕК серії 12 ААА №046898 від 10 липня 2017 року йому первинно встановлено 65 % втрати професійної працездатності. Згідно довідки МСЕК серії 12 ААА №651705 від 10 липня 2017 року йому первинно встановлено третю групу інвалідності до 01 серпня 2018 року. Згідно довідки МСЕК серії 12 ААА №058662 від 21 липня 2020 року йому повторно встановлено 65 % втрати професійної працездатності. Згідно довідки МСЕК серії 12 ААБ №230685 від 21 липня 2020 року йому повторно встановлено третю групу інвалідності з 01 серпня 2020 року, безстроково. Оскільки з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, позивач втратив своє здоров`я та йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що його турбує постійний фізичний біль, погане самопочуття, порушення душевної рівноваги, поганий сон, тривожність, стрес, депресія та негативні зміни у його житті є незворотними, а тому позивач просив суд стягнути з ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я 241000 грн без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 130000 грн з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Вирішено питання стосовно судового збору (а.с.69-75).

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції та зменшити розмір відшкодування моральної шкоди до 65000 грн, а також розстрочити виконання судового рішення, на два місяці рівними частинами з граничною щомісячною виплатою в останній робочий день місяця.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та висновки суду не відповідають дійсним обставинам. Вказували, що позивач не надав жодного доказу, що звертався до відповідача з письмовою заявою щодо направлення його на позачерговий медичний огляд у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я, пов`язаного з умовами праці, чи ініціював переведення на іншу роботу. Зазначали, що вони забезпечили позивача спеціальним одягом, засобами індивідуального захисту та створили безпечні та нешкідливі умови праці у рамках існуючої технології видобутку вугілля. Зазначали, що судом першої інстанції не визначено відсутність інших хвороб, що впливають на фізичні страждання позивача, виключаючи всі обставини на які посилається позивач у своїй позовній заяві (а.с.77-82).

Позивач своїм правом, передбаченим ст.360 ЦПК України, не скористався.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 241000 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно з записами у трудовій книжці та акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 має трудовий стаж в умовах впливу шкідливих факторів, працюючи у структурних підприємствах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», 16 років 7 місяців.

27 жовтня 2016 року ОСОБА_1 був звільнений відповідачем у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи (п.2 ст.40 КЗпП України).

31 травня 2017 року начальником ГУ Держпраці у Дніпропетровській області Снісар В.В. затверджено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у ОСОБА_1 , з якого вбачається, що комісія 31 травня 2017 року провела розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання у ОСОБА_1 та встановила діагноз: 1) радикулопатія білатеральна попереково-крижова L4, S1, переважно справа, з вираженими статико-динамічними порушеннями, часто рецидивуючий перебіг, зі стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного коксартрозу тазостегнових суглобів другого-третього ступеня, остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ст.) ; 2) вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації: синдроми вегетативно-сенсорної поліневропатії та помірно вираженої периферичної ангіодистонії з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня), двобічним плечолопатковим пері артрозом (ПФ другого ступеня), больовий синдром; 3) хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А. Легенева недостатність першого ступеня; 4) нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху).

Цим же актом встановлено обставини виникнення хронічного професійного захворювання: тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на організм робочого, недосконалість технології, механізмів, робочого інструменту.

Причини виникнення професійного захворювання: хімічні фактори: вміст пилу з вмістом SіО2 кристалічного 10,0% в повітрі робочої зони в 36 раз перевищує фактичне значення 73,4 мг/м3, (при допустимому 2 мг/м3) по ГОСТ 12.1.005-88 «Загальних санітарно-гігієнічних вимог до повітря робочої зони». Фізичні фактори: еквівалентний рівень шуму перевищує нормативний на 10 дБА (фактичне значення 90 дБА, при допустимому 80 дБА) по ДСН 3.3.6.037-99, еквівалентний рівень локальної вібрації перевищує допустимий 1 дБ (фактичне значення 113 дБ, при допустимому 112дБ) по ДСН 3.3.6.039-99, освітленість (коефіцієнт природного освітлення) природне освітлення відсутнє, при нормі 0,6. Важкість праці: перебування у вимушеній робочий позі (на колінах, навпочіпки) 38,7% часу зміни (при допустимому перебування у вимушеній позі до 10% часу зміни; нахили тулубу більше 30 гр) становить 156 разів за зміну, при допустимому 51-100 разів за зміну. Напруженість праці: навантаження на слуховий аналізатор (при виробничій необхідності сприйняття мови (диференційованих сигналів) розбірливість слів та сигналів від 70% до 50%, при допустимому від 90% до 70%; тривалість зосередження уваги (в % від часу зміни) 96.7% при допустимому 51-75%; ступінь відповідальності за результат своєї діяльності, значущість помилки є відповідальним за функціональну якість основної роботи (завдання), вимагає додаткових зусиль з боку керівництва (бригадира, майстра тощо), при допустимому є відповідальним за функціональну якість допоміжних робіт, завдань, вимагає додаткових зусиль з боку керівництва (бригадира, майстра тощо); ступінь ризику для власного життя вірогідний (норма виключений); ступінь відповідальності за безпеку інших осіб є відповідальним за безпеку (норма виключений); змінність роботи нерегулярна змінність з роботою в нічний час (норма розмінна робота без нічної зміни)

Особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи не встановлені.

Згідно довідок Міжрайонної профпатологічної МСЕК до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, серії 12 ААА № 651705; про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, серії 12 ААА № 046898 від 10 липня 2017 року ОСОБА_1 первинно, з подальшим переоглядом, встановлено з 07 липня 2017 року третю групу інвалідності по профзахворюванню, а також 65% відсотків втрати професійної працездатності сукупно, у тому числі: 40 % радикулопатія з ПДФ; 10 % вібраційна хвороба; 10 % ХОЗЛ; 5 % туговухість. Рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності: нагляд і лікування у невролога, травматолога, пульмонолога, ЛОР, стаціонарне лікування. Встановлена потреба у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне та санаторне лікування.

Згідно довідок Міжрайонної профпатологічної МСЕК до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, серії 12 ААБ № 230685; про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, серії 12 ААА № 058662 від 21 липня 2020 року ОСОБА_1 повторно, безстроково, встановлено з 01 серпня 2020 року третю групу інвалідності по профзахворюванню, а також 65% відсотків втрати професійної працездатності сукупно, у тому числі: 45 % радикулопатія з ПДФ; 10 % вібраційна хвороба; 10 % ХОЗЛ; 5 % туговухість. Рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності: нагляд і лікування у невролога, травматолога, пульмонолога, ЛОР, стаціонарне лікування. Встановлена потреба у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне та санаторне лікування.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з міркувань розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на ступінь втрати позивачем професійної працездатності, необхідність постійного лікування та реабілітації, наявність вимушених змін у житті позивача у зв`язку з професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

У відповідності до статті 4 Закону України Про охорону праці державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд першої інстанції, на підставі медичних документів про лікування позивача, правильно визначив, що позивачу була заподіяна моральна шкода, його страждання носять постійний характер, а його здоров`я зазнало незворотні зміни, він втратив працездатність, та вимушений постійно проходити медичні обстеження, лікувальні процедури, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України в пункті 13 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4 з подальшими змінами та доповненнями.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що віповідачем забезпечено позивача спеціальним одягом, засобами індивідуального захисту та створили безпечні і нешкідливі умови праці у рамках існуючої технології видобутку вугілля, не можуть слугувати підставою для скасування рішення.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

При визначені розміру компенсації позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди, спричиненої втратою здоров`я, внаслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на організм, судом врахована ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили.

У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів не бере до уваги.

Прохальна частина апеляційної скарги про розстрочення виконання судового рішення на два місяці рівними частинами з граничною щомісячною виплатою в останній робочий день місяця, не може бути прийнята до уваги.

Колегія суддів звертає увагу відповідача на те, що чинне законодавство визначає, що питання про відстрочку або розстрочку виконання може вирішуватися судом у порядку ст. 267 ЦПК України (судом, який ухвалив рішення) або після відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: С.А. Зайцева

Ж.І. Максюта