Справа № 464/2387/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/811/1643/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Матяш С.І.

з участю представника боржника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Прокопика Ігора Андрійовича на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 16 грудня 2022 року в складі судді Чорної С.З. в справі за поданням державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Гупало Д.Г. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,-

встановив:

У грудні 2022 року державний виконавець Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Гупало Д.Г. звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта.

Подання обгрунтоване тим, що на виконанні у державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Гупало Д.Г. перебуває виконавче провадження № 60264218 з примусового стягнення на користь ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» 586600,80 грн. заборгованості. На даний час стягнення не виконано, будь-яких дій, спрямованих на сплату заборгованості, не здійснено. Вважає, що наявність у боржника невиконаного зобов`язання, покладеного на нього рішення суду, є підставою для його обмеження у праві виїзду за межі України, до сплати ним заборгованості. Просила подання задовольнити.

Оскаржуваною ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 16 грудня 2022 року подання державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Гупало Д.Г. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України задоволено.

Тимчасово обмежено боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим листом №464/2387/16-ц виданим 17.08.2016 про стягнення на загальну суму боргу 586 600,80 грн.

Виконання ухвали покладено на Державну прикордонну службу України.

Ухвалу суду оскаржив представник боржника ОСОБА_1 , вважає, що ухвала постановлена з неповним з`ясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, необхідність обмеження у праві виїзду за межі України державний виконавець обґрунтовував лише наявністю невиконаного зобов`язання згідно виконавчого листа №464/2387/16.

При цьому, боржник жодним чином не ухилялася від виконання зобов`язань, не вчиняла жодних дій, які б могли свідчити про таке.

Натомість, державний виконавець не обґрунтував та жодним чином не підтвердив факт ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх зобов`язань.

Покликаючись на судову практику зазначає, що підставою для задоволення судом подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України є виключно ухилення боржника від виконання свого зобов`язання, а не наявність невиконаного зобов`язання.

Разом з цим, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що боржник не вчиняла жодних дій, спрямованих на ухилення чи умисне невиконання зобов`язань, тому неправильно застосував ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України».

Стверджує, що в оскаржуваній ухвали суд взагалі не вказав мотивів, із яких прийшов висновку про необхідність застосування до ОСОБА_2 відповідного обмеження, обґрунтувавши своє рішення лише двома обставинами, а саме: статусом боржника та невиконаним зобов`язанням.

Також зазначає, що суд розглянув подання за відсутності державного виконавця, однак саме він повинен довести суду необхідність застосування обмеження конституційного права.

Вважає, що за час, якого виконавче провадження є відкритим, виконавці мали змогу вчинити усі необхідні дії для належного виконання судового рішення, також зазначає, що за цей час змінився і стягувач у виконавчому провадженні, що у сукупності свідчить про надуманість звинувачення боржника в ухиленні від виконання своїх зобов`язань.

Просить скасувати ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 16 грудня 2022 року та постановити нове рішення, яким у задоволенні подання відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника боржника ОСОБА_1 на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що скаргу необхідно задовольнити враховуючи таке.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та задовольняючи подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, суд першої інстанції виходив з того, що наявність у ОСОБА_2 невиконаних стягнень, накладених на неї рішенням суду, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України, виконавцем вживались заходи щодо виклику боржника, однак боржник на виклики не з`являється, відповідно не виконує рішення суду.

Своїми діями боржник ухиляється від виконання зобов`язань, не вживає заходів щодо виконання рішень суду за рахунок належного майна і доходів, державним виконавцем вжито передбачених чинним законодавством заходів для примусового виконання, тому наявні всі підстави для забезпечення вчасного та повного виконання боржником рішення суду про стягнення коштів шляхом тимчасового обмеження його виїзду за межі України до виконання зобов`язань.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції.

З матеріалів справи та подання встановлено, що на примусовому виконанні у Сихівському ВДВС у міста Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № 60264218 з примусового виконання виконавчого листа №464/2387/16 виданого Сихівським районним судом м. Львова про стягнення на користь ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» 586 600,80 грн. заборгованості (т. 2 а.с. 11).

Виконавчий лист виданий 17.08.2016, а з заявою про відкриття виконавчого провадження ПАТ «Універсал Банк» звернувся у вересні 2019 року (т. 2 а.с. 6-8).

Таким чином, ОСОБА_2 є боржником згідно зазначеного вище виконавчого листа та в судовому порядку зобов`язана до сплати відповідної суми на користь стягувача.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в постанові про відкриття виконавчого провадження відсутнє застереження про строк щодо можливості добровільного виконання виконавчого листа, при цьому вказано про обов`язок подати виконавцю декларацію про доходи та майно, а також попереджено про відповідні наслідки.

Згідно із ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 05.11.2021 стягувача за виконавчим листом №464/2387/16 замінено з АТ «Універсал Банк» на ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (т. 2 а.с. 36-37).

11.01.2022 старший державний виконавець Голіян Д.Г. винесла постанову про заміну сторони виконавчого провадження (т. 2 а.с. 39).

Таким чином, виконавче провадження № 60264218 з примусового виконання виконавчого листа №464/2387/16 перебуває на примусовому виконанні 4 роки.

З копій документів, які долучені до подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа вбачається, що державним виконавцем виносилися постанови про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника (т. 2 а.с. 15, 16, 20, 25).

Згідно із викликом державного виконавця від 17.03.2021 ОСОБА_2 зобов`язана з`явитися 24.03.2021 до державного виконавця та надати необхідну інформацію, однак за викликом не з`явилася, про що складено Акт державного виконавця від 24.03.2021 (т. 2 а.с. 30-31, 33).

Крім цього, у матеріалах наявний Акт державного виконавця від 18.03.2021 згідно якого виходом за адресою проживання боржника з метою встановлення майнового стану боржника, двері квартири ніхто не відчинив (т. 2 а.с. 32).

Державний виконавець з метою примусового виконання судового рішення вчиняла виконавчі дії, зокрема з`ясовувала майновий стан боржника.

Так, згідно відповідей на запити державного виконавця відповідними органами повідомлено, що ОСОБА_2 пенсії та інших доходів не отримує, не працює, в органах, як платник податків не числиться, транспортні засоби відсутні, при цьому протягом 2019-2020 років неодноразово перетинала кордон України (а.с. 13, 14, 17, 18, 19).

Нормами Конституції України (ст.ст. 124, 129) і ЦПК України (ст. 18) визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч. 2 ст. 19 вказаного Закону право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має, зокрема, право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону).

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, зокрема, він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

В свою чергу, порядок вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України визначено у ст. 441 ЦПК України, відповідно до якої питання про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Отже, задоволення подання виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

У зв`язку з цим, з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Скориставшись наданими йому законом повноваженнями, державний виконавець звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2 , як боржника у виконавчому провадженні у праві виїзду за межі України до виконання останньою своїх зобов`язань (а.с. 1-2).

Звертаючись з поданням державний виконавець зазначала, що нею вжито всі, передбачені ЗУ "Про виконавче провадження", заходи примусового виконання рішень, однак рішення залишається не виконане боржником.

В свою чергу, права і обов`язки сторін та інших учасників виконавчого провадження визначені статтею 19 ЗУ «Про виконавче провадження».

У частині 5 статті 19 цього Закону вказано, що боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення , допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій , за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України, повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини, своєчасно з`являтися на вимогу виконавця, надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

На момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та підтверджуватися матеріалами виконавчого провадження.

Так, відповідно до ст. 28 Закону копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

При цьому, боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Поряд з цим, державний виконавець не долучила до матеріалів подання доказів отримання боржником усіх процесуальних рішень, виконавчого провадження, які виносилися у межах такого та як цього вимагає закон.

Зокрема, в матеріалах справи відсутні супровідні листи про надіслання копій постанов про відкриття виконавчого провадження та інших процесуальних документів у виконавчому провадженні, зокрема, виклику державного виконавця, рекомендованим поштовим відправленням.

При цьому, долучені списки згрупованих поштових відправлень, без будь яких ідентифікуючих ознак, висновків суду в цій частині не спростовує.

Натомість, дані за вказаним номером поштового відправлення «367», не зареєстровані в пошукові системіта відслідкувати таке відправлення неможливо.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить переконання про те, що суд першої інстанції не з`ясував обставини щодо того, чи ухилялася ОСОБА_2 від виконання зобов`язання, покладеного на неї рішенням суду, а надані виконавцем докази цього відсутні.

В свою чергу, ст. 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

За положеннями ст. 313 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, передбачена можливість звернення виконавця до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

При зверненні до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України тягар доказування наявності факту ухилення від виконання зобов`язань покладається на державного виконавця. При цьому ухиленням від виконання зобов`язань є свідоме вчинення боржником діяння (дії або бездіяльності), що спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у боржника є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини. Така юридична санкція у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України передбачена законом не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, при цьому дії боржника по ухиленню від виконання судового рішення повинні бути зазначені в поданні.

Таким чином, тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України можливе лише у разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

При цьому, як зазначалося вище, обов`язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, покладається в даному випаду на державного виконавця, який звертається до суду із відповідним поданням.

Відповідно, наявність умислу та інші факти, як обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Поряд з цим, колегія суддів приходить переконання, що з матеріалів подання вбачається те, що виконавцем, за встановлених судом обставин, не було надано належних та достатніх доказів на підтвердження доводів про те, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання зобов`язань та вчиняє дії, які ускладнюють виконання рішення суду, а надані докази про те, які заходи здійснювались виконавцем для виконання рішення суду не є достатніми доказами вжиття усіх можливих заходів у межах повноважень виконавця до звернення з відповідним поданням.

Зокрема, не надано державним виконавцем і інформації про звернення до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи.

Так, ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є дійсно оціночним поняттям. Теоретично невиконання таких може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Іншими словами, ухиленням від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням, є будь-які свідомі умисні діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Разом з цим, у мотивувальній частині ухвали суду як і у змісті самого подання в принципі відсутнє посилання на конкретні докази свідомого ухилення боржника від виконання рішення суду.

При цьому, Законом України «Про виконавче провадження» встановлено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого првадження.

Зважаючи на те, що доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_3 свідомо ухиляється від виконання зобов`язань виконавцем не подано, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Більше того, державним виконавцем взагалі не обґрунтовано, яким чином застосування до боржника обмеження у праві виїзду за межі України буде сприяти виконанню рішення суду та погашенню нею заборгованості.

За таких підстав, задовольняючи вищевказане подання, суд першої інстанції обмежився виключно встановленням факту невиконаного відповідного судового рішення, не зазначив при цьому достатньої аргументації про необхідність застосування вказаного обмеження та оцінки доказів, поданих державним виконавцем, зокрема щодо того, що боржник дійсно ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Разом з цим, доводи апелянта про розгляд подання за відсутності державного виконавця, не свідчать про порушення судом норм процесуального права, оскільки незважаючи на те, що відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця, у матеріалах справи наявне клопотання про слухання справи без участі представника Сихівського ВДВС у м. Львові (т. 1 а.с. 46).

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить висновку, що оскаржувана ухвала суду не може залишатись в силі і підлягає скасуванню, а у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 372, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 16 грудня 2022 року скасувати.

У задоволенні подання державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Гупало Д.Г. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 11 жовтня 2023 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк