ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6904/23 Справа № 183/1952/22 Суддя у 1-й інстанції - Майна Г.Є. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Барильської А.П.,

суддів: Зайцевої С.А., Максюти Ж.І.,

за участю секретаря - Кругман А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області,

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2023 року за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області, Дніпропетровської обласної прокуратури про звільнення майна з-під арешту, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, до Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області, Дніпропетровської обласної прокуратури про звільнення майна з-під арешту, накладеного 17 травня 2011 року постановою Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області, на земельну ділянку площею 2,000 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Піщанської сільської ради, кадастровий номер -01-402-0033, яка належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №381525, виданого на підставі розпорядження голови Новомосковської РДА від 1148 від 15 липня 2008 року та зареєстрованої в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01-08-126-02677.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що у 2021 році позивачу стало відомо, що постановою УСБУ у Дніпропетровській області від 17 травня 2011 року на вказану земельну ділянку, належну йому на праві приватної власності, накладений арешт у кримінальний справі за обвинуваченням ОСОБА_2 , провадження у якій постановою суду закрито 02 серпня 2014 року. Враховуючи, що позивач не був учасником кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_2 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, провадження у якій закрите постановою суду у справі № 183/8071/13 від 02 серпня 2014 року за відсутності складу злочину на підставі ст. 6 ч. 1 п. 2 КПК України, в редакції 1960 року, арешт при цьому з майна позивача не знятий, що порушує його майнові права, тому він звертається за захистом свого порушеного права та просить звільнити вказане майно з-під арешту.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2023 року позовні вимоги - задоволено.

Скасовано арешт, накладений постановою слідчого відділу Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області від 17 травня 2011року на земельну ділянку площею 2,000 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Піщанської сільської ради, кадастровий номер -01-402-0033, що належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №381525, виданого на підставі розпорядження голови Новомосковської районної державної адміністрації № 1148 від 15 липня 2008 року та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01-08-126-02677 (а.с.125-127).

Не погодившись з рішенням суду, Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області подали апеляційну скаргу, в якій просять рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що арешт накладений у кримінальному провадженні за правилами кримінального судочинства, а тому і скасування арешту слід проводити в порядку, визначеному кримінальним законом, що свідчить про обрання позивачем невірного способу захисту своїх прав. Позивач заявляє вимоги щодо звільнення майна з-під арешту, що є приватно-правовим спором, оскільки арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України, в редакції 1960 року, а кримінальне провадження не передано до суду на час набрання чинності КПК України, в редакції 2012 року, тому питання щодо зняття такого арешту, як і оскарження відповідних дій чи бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні, здійснюються за правилами КПК України, в редакції 2012 року, тобто в порядку ст.174 КПК України, що, на думку апелянта, узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 15 травня 2018 року у справі №335/12096/15-ц, від 17 жовтня 2018 року у справі №461/233/17 та від 07 листопада 2018 року у справі №296/8586/16-ц, що не було взято судом першої інстанції до уваги, що призвело до порушення судом першої інстанції правил предметної юрисдикції розгляду справ, як і розглянуто позовні вимоги до неналежного відповідача, яким, на думку апелянта, є державний реєстратор Дніпропетровської філії ДП "Інформаційний центр "Міністерства юстиції України (а.с.1142-150).

Дніпропетровська обласна прокуратура через свого представника - Полубан Світлану, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, 10 серпня 2023 року подала відзив на апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Дніпропетровській області, в якому зазначає, що позивач, в силу вимог ст.ст. 317,319,321,391 ЦК України, як власник арештованого майна, вимагає захисту свого майнового права, тому просили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, у відповідності до вимог діючого законодавства.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка площею 2,000 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Піщанської сільської ради, кадастровий номер -01-402-0033, належить позивачу ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №381525, виданого на підставі розпорядження голови Новомосковської РДА № 1148 від 15 липня 2008 року та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01-08-126-02677 (а.с. 12).

З інформаційної довідки № 299017862 від 10 лютого 2022 року вбачається, що 17 травня 2011 року за № 11178159 реєстратором Дніпропетровської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про накладення арешту на майно б/н від 17 травня 2011 року Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області, накладений арешт на земельну ділянку кадастровий номер -01-402-0033 (а.с. 13).

З матеріалів кримінальної справи №183/7081/13-к за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України судом першої інстанції встановлено, що постановою слідчого по ОВС УСБУ в Дніпропетровській області Живовим А.Б. від 17 травня 2011 року накладений арешт, зокрема, і на земельну ділянку, кадастровий номер -01-402-0033 (а.к.с. 80 т. 9); постановою № 183-8071-13-к від 02 серпня 2014 року Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області закрито провадження у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України за відсутності складу злочину, на підставі ст. 6 ч. 1 п. 2 КПК України, в редакції 1960 року (а.к.с. 121-125 т. 11).

З матеріалів кримінальної справи судом першої інстанції встановлено, що власник указаної земельної ділянки ОСОБА_1 не був учасником справи, питання щодо майна, на яке в рамках кримінальної справи накладений арешт, щодо земельної ділянки ,кадастровий номер -01-402-0033, що належить позивачу, під час вирішення питання щодо закриття кримінальної справи не вирішене.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з усталеної практики, викладеної, зокрема, у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19 (провадження № 14-516цс19), де Велика Палата Верховного Суду конкретизувала наведені висновки щодо юрисдикції спорів та зазначила, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України, в редакції 1960 року та не знятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, потрібно розглядати за правилами цивільного судочинства, а питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та не скасованого після закриття слідчим кримінального провадження, за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна вирішує слідчий суддя в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу (пункти 51, 52).

Колегія суддів погоджується з зазначеними висноками суду першої інстанції, з огляду на наступне..

За ч.1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до частини першої статті 174 КПК України, в редакції 2012 року, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно (частина друга статті 174 КПК України 2012 року).

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частинна 4 статті 174 КПК України 2012 року).

Отже, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено статтею 174 КПК України, в редакції 2012 року, і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, арешт на земельну ділянку, належну позивачеві, було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі щодо обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України постановою слідчого по ОВС УСБУ в Дніпропетровській області 17 травня 2011 року, тобто на підставі положень КПК України, в редакції 1960 року.

При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України, в редакції 2012 року, питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що арешт на спірне майно було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі щодо обвинувачення ОСОБА_2 , а з позовом про зняття арешту з майна звернувся ОСОБА_1 , який не був стороною кримінального провадження.

Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Колегія суддів зазначає, що таке розмежування юрисдикції розгляду даного питання узгоджується з постановою Верховного Суду від 15 травня 2013 року у справі №6-26цс13, постановою Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №2-3392/11 та узагальнено у Висновку Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі №727/2878/19.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України, в редакції 1960 року та не знятого за цим Кодексом, після закриття кримінальної справи слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги щодо нез`ясування судом першої інстанції передачі кримінальної справи до суду на час чинності КПК України, в редакції 2012 року та відсутності в матеріалах цієї цивільної справи відповідних матеріалів кримінальної справи, та щодо розгляду даного питання в порядку КПК України, в редакції 2012 року в порядку ст. 174 цього Кодексу, з огляду на усталену судову практику та чітке розмежування Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року, у справі № 727/2878/19 юрисдикції розгляду даного спору в аналогічних справах.

Колегія суддів також не бере до уваги доводи апеляційної скарги щодо неналежного відповідача у даній справі, оскільки саме постановою слідчого по ОВС УСБУ в Дніпропетровській області 17 травня 2011 року, якою вжито арешт земельної ділянки, належної позивачеві на праві власності, який, до того ж не був учасником кримінальної справи, порушуються майнові права позивача, а державний реєстратора Дніпропетровської філії ДП "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України здійснює лише реєстрацію вже обмеженого такою постановою права позивача та питань щодо вжиття чи невжиття арешту на майно не вирішує, а тому і не може відповідати за цим позовом.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив характер спірних правовідносин, обставини, які мають істотне значення для вирішення справи та вірно застосував норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на встановлені обставини колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку при розгляді даного позову, що відповідає застосованим нормам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Вирішуючи даний спір суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для застосування вимог ст. 376 ЦПК України колегією суддів не встановлено, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 09 жовтня 2023 року.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: С.А. Зайцева

Ж.І. Максюта