Справа № 214/4241/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 жовтня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Петренко К.І.

за участю представника позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики грошей від 24.03.2022 року в сумі 11 700 доларів США основного боргу та 3% річних за період з 25.03.2022 року по 14.06.2023 року в сумі 428,89 доларів США, що загалом становить 12 128,89 доларів США, що за курсом НБУ станом на 14.06.2023 року становить 443 529,36 грн.

В обґрунтування позову навела наступне. 24 вересня 2021 року між нею ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , було укладено договір позики грошей, який був посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Рисіною С.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2688 (далі договір). Відповідно до п. 1 даного договору вона передала у власність відповідача строком до 24.03.2022 року кошти в сумі 11 700 доларів США. Факт отримання даних коштів відповідач підтвердив своїм підписом під пунктом 2 даного договору. В обумовлений даним договором строк відповідач кошти їй не повернув, спочатку запевняв, що поверне їх найближчим часом, а в подальшому почав всіляко ухилятися від виконання взятих на себе зобов`язань за вищезазначеним договором. З метою врегулювання спору в досудовому порядку, 08.02.2023 р. нею на адресу відповідача було направлено вимогу від 07.02.2023 р. про повернення їй коштів наданих у позику за вищезазначеним договором протягом 30 календарних днів, проте відповідач відмовився її отримувати і вона повернулася їй (трекер відправлення № 517). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем); строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до положень ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Такими чином, відповідач зобов`язаний їй повернути не тільки позику в сумі 11 700 доларів США, і відповідно до положення ч. 2 ст. 625 ЦК України сплатити мені 3% річних за період прострочення, що за період з 25.03.2022 р. по 14.06.2023 р. становить 428,89 доларів США. Отже, загальна сума боргу відповідача станом на 14.06.2023 р. становить: 11700 доларів США (сума основного боргу) + 428,89 доларів США (3% річних) = 12 128,89 доларів США, що за згідно офіційного курсу НБУ гривні до долару США 1 долар США 36,5686 грн. (сайт НБУ http://www.bank.gov.ua) станом на 14.06.2023 р. становить 443 529,36 грн. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04.07.2018 у справі №761/12665/14-ц зазначила, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше. не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. Суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення зазначає саме розмір іноземної валюти, що підлягає стягненню. В своїй постанові від 16.01.2019 р. по справі № 464/3790/16-ц Велика Палата Верховного Суду прийшла до наступних правових висновків: 13.1. 3% річних, передбачені ст. 625 ЦК України, можуть бути визначені у доларах США та нараховуються виходячи із простроченої суми, вираженої у відповідній грошовій валюті. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті . Належним виконанням зобов`язання з боку позичальника с повернення суми коштів саме в тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Таким чином, відповідач повинен сплатити їй суму основного боргу 11 700 доларів США та 3% річних за зазначений період в сумі 428,89 доларів США саме в іноземній валюті доларах США, не їх еквіваленті у гривні.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, від представника позивачки надійшла заява, згідно якої останній просить справу розглядати за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не подавав, відзиву на позов не подавав, у зв`язку з чим на підставі ст. ст. 223, 280 ЦПК України, за згодою представника позивачки проведено заочний розгляд справи.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: договір позики грошей (а.с. 5-6), вимога (а.с. 7), розрахунок 3% річних (а.с. 12).

Суд, керуючись вимогами ст.77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: договір позики грошей (а.с. 5-6), вимогу (а.с. 7), розрахунок 3% річних (а.с. 12), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме отримання відповідачем ОСОБА_5 у борг від позивачки ОСОБА_6 грошових коштів, їх суму, умови та строк повернення боргу.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджений у судовому засіданні зазначений письмовий доказ допустимим, так як цей доказ одержаний без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи зазначений доказ з точки зору його достовірності, суд приходить до висновку, що досліджений у судовому засіданні письмовий доказ є достовірним.

Керуючись вимогами ст. 80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Судом встановлено, що 24.09.2021 року між позивачкою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики грошей, який був посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Рисіною С.В. та зареєстрований в реєстрі за номером 2688. Відповідно до п. 1 договору ОСОБА_2 передала у власність відповідача, строком до 24.03.2022 року, кошти в сумі 11 700 доларів США (а.с. 5-6).

08.02.2023 року ОСОБА_2 на адресу відповідача направила вимогу від 07.02.2023 року про повернення коштів, наданих у позику за договором, протягом 30 днів (а.с. 7,8,9).

В обумовлений сторонами строк, відповідач борг не повернув, що встановлено змістом позову, не спростовано відповідачем.

Суд вважає, що встановленим фактам та обставинам відповідають такі правовідносини, які регулюються вимогами ЦК України.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихст.11 ЦПК України.

Згідно з п.1 ч.2ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно дост.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до вимог ст.545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Так, наявність оригіналу договору позики грошей від 24.09.2021 року у позивачки, копію якого вона надала суду, згідно з положеннями ст.545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником ОСОБА_3 не виконані. Відтак у суду немає підстав для висновку про новацію, припинення зобов`язання, а так само про зміну правовідносин між сторонами.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Відповідно до вимогст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

У судовому засіданні встановлено, що незаконними діями відповідача, який не повернув борг у встановлений строк, внаслідок чого у відповідача перед позивачкою існує заборгованість в сумі 11 700 доларів США, заподіюється шкода майновим правам позивачки, що у відповідності до ст.15 ЦК України охороняються законом, а тому позивачка обґрунтовано, у відповідності до ст. 16 ЦК України звернулась до суду за захистом своїх прав, із застосуванням наслідків прострочення виконання зобов`язань, передбачених ст.625 ЦК України, у виді нарахування та 3% річних в сумі 428,89 доларів США.

Згідно ст. 192, ч. ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені ст. 193, ч. 1 ст. 524 ЦК України, ЗУ «Про зовнішньоекономічну діяльність». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Отже, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відтак, необхідності у визначенні еквіваленту суми заборгованості, що стягується з відповідача за наданим договором позики грошей від 24.09.2021 року в іноземній валюті -доларах США у співвідношенні до національної валюти України- гривні суд не вбачає, оскільки виконання зобов`язання обумовлене в іноземній валюті, а тому й стягнення боргу в цій же валюті не суперечитиме чинному законодавству України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими, у зв`язку із чим з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума боргу в сумі 11 700 доларів США., а також 3% річних в сумі 428,89 доларів США, що загалом становить 12 128, 89 доларів США.

В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки належить стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 4 435,29 грн.

Керуючись ст. ст. 1046,1047,1049 ЦК України, ст.ст.12,13,19,23,77,78,133,137,141,263-265,268,273,280-284,354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , суму боргу за договором позики грошей від 24 вересня 2021 року в сумі 11 700 доларів США, 3% річних в сумі 428,89 доларів США, що загалом становить 12 128,89 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , витрати по сплаті судового збору в сумі 4 435,29 грн.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя : В.М. Прасолов