Дата документу 10.10.2023 Справа № 335/3088/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 335/3088/21 Головуючий у 1 інстанції: Алєксєєнко А.Б.
№ 22-ц/807/1637/23 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі адвоката Мухіна Олега Івановича на рішення Орджонікідзевського районного суду Запорізької області від 05 травня 2023 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води,

ВСТАНОВИВ

В березні 2021 року Концерн «МТМ»звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води,

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що Концерн «МТМ»є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. У період з 01.01.2015 року по 28.02.2021 року відповідачу було надано послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води у житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Проте відповідач не належним чином виконував зобов`язання по оплаті наданих послуг, у зв`язку з чим, за вказаний період, утворилась заборгованість загальним розміром 87 488 грн. 46 коп.

Посилаючись на вищезазначене просила суд, стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також судові витрати по сплаті судового збору, які були ним понесені у зв`язку зі зверненням із позовом до суду.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду Запорізької області від 05 травня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у розмірі 54 521 гривня 76 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судовий збір у розмірі 1 407 гривень 40 копійок.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 в особі адвоката Мухіна О.І. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції змінити в частини стягнення з неї на користь Концерну «МТМ» заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у розмірі 54 521,76 грн, виходячи з дійсної опалювальної площі квартири в будинку АДРЕСА_2 73,4 кв.м.

В обґрунтування скарги зазначено, що відповідач надала належні і допустимі докази дійсної опалювальної площі квартири, а саме 73,4 кв.м., які позивач не зміг спростувати в передбачений законодавством спосіб.

Позивач своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу ч. 3 цієї статті не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно із частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 186/1743/15-ц, зазначено, що у разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів звертає увагу, що рішення Орджонікідзевського районного суду Запорізької області від 05 травня 2023 року оскаржується відповідачем в частині задоволених вимог, а саме щодо визначення опалювальної площі квартири, а тому в іншій частині зазначене рішення не переглядається.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 з 25.10.2017 по теперішній час, що підтверджується інформацією, наданою на запит суду Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради №01-71/4514 від 25.03.2021.

Разом з цим, відповідач є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №247462567 від 10.03.2021.

За цією адресою на ім`я відповідача по справі ОСОБА_1 відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 по отриманню комунальних послуг, які надаються позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Концерну «Міські теплові мережі».

25.12.2014 між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Пунктом 1 Договору визначено, що виконавець зобов`язується надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Пунктом 3 Договору визначено, що опалювальна площа становить 85 кв.м.

відповідно до наданого позивачем розрахунку за період з січня 2015 року по лютий 2021 року у відповідача утворилась заборгованість по оплаті за послугу централізованого опалення у розмірі 72 697,80 грн. за послугу з постачання гарячої води у розмірі 14 790,66 грн.

Разом із тим, відповідач заперечує проти стягнення із неї на користь позивача вказаної суми заборгованості, серед іншого, і через необґрунтованість здійснення розрахунку послуги за опалення, оскільки на її думку, при розрахунку застосовано не вірне значення опалювальної площі квартири.

Так посилаючись на Акт від 21.12.2016, складений комунальним підприємством «Наше місто» за наслідками обстеження прибудови квартири АДРЕСА_4 , вказує, що опалювальна площа житлового приміщення в розмірі 85,0 кв.м не відповідає дійсності оскільки до неї враховано прибудову у якій система централізованого опалення відсутня, а відтак опалювальна площа квартири не збільшилася та залишилася в розмірі 73,4 кв.м.

На підтвердження вказаного представником відповідача також було надано звіт з технічного обстеження квартири АДРЕСА_5 , щодо наявності централізованого опалення у прибудованій терасі проведеного на замовлення відповідача ОСОБА_1 експертом ОСОБА_3 .

Згідно вказаного звіту за результатами технічного обстеження встановлено, що конструктивно приміщення тамбуру 1 представляє прибудоване приміщення зі стінами, з полівінілхлоридними рамами, дах металевий. Опалення та інші комунікації відсутні.

Разом із тим, суд зазначає, що з наданих відповідачем документів підтверджується лише відсутність опалення у прибудованому приміщенні, проте жодним чином не спростовується визначена позивачем опалювальна площа у розмірі 85,0 кв.м.

Як визначено у п. 2 Правил № 630, опалювальна площа (об`єм) квартири загальна площа (будинку садибного типу) загальна площа (об`єм) квартири, а також будинку садибного типу без урахування площі лоджій, балконів, терас.

Так, згідно з Договором про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, укладеного між позивачем та відповідачем від 25.12.2014 року опалювальна площа (об`єкт) квартири складає 85,0 кв.м.

При цьому, згідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 12.04.2016 загальна площа квартири за адресою: АДРЕСА_1 складала 140,8 кв.м, житлова площа 90,7 кв.м.

Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, суд першої інстанції, застосовуючи строки позовної давності, виходив з того, що розмір опалювальної площа квартири зазначений у договорі (85 кв.м) не перевищує площу квартири (140,8 кв.м. загальна площа, 90,7 житлова площа), а тому вважав обґрунтованим нарахування позивачем оплати за послуги з централізованого опаленні з розрахунку загальної площі квартири 85,0 кв.м.

Із вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу України власник квартири приватного житлового фонду зобов`язаний оплачувати комунальні послуги.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630(далі Правила № 630) встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим місяцем.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20, ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власник та наймач (орендатор) будинку, квартири споживач послуг зобов`язаний, у тому числі сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені законом або договором, дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житло-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Протягом розгляду справи відповідач наполягала на тому, що при розрахунку вартості послуг за опалення застосовано невірне значення опалювальної площі квартири.

В обґрунтування вказаного відповідач посилається на наявний у матеріалах справи Акт від 21.12.2016, складений комунальним підприємством «Наше місто» за наслідками обстеження прибудови квартири АДРЕСА_4 , яким вказано, що опалювальна площа житлового приміщення в розмірі 85,0 кв.м не відповідає дійсності оскільки до неї враховано прибудову, у якій система централізованого опалення відсутня, а відтак опалювальна площа квартири не збільшилася та залишилася в розмірі 73,4 кв.м.

На підтвердження вказаного представником відповідача також було надано суду першої інстанції звіт з технічного обстеження квартири АДРЕСА_5 , щодо наявності централізованого опалення у прибудованій терасі проведеного на замовлення відповідача ОСОБА_1 експертом ОСОБА_3 .

Відповідно до вказаного звіту за результатами технічного обстеження встановлено, що конструктивно приміщення тамбуру 1 представляє прибудоване приміщення зі стінами, з полівінілхлоридними рамами, дах металевий. Опалення та інші комунікації відсутні.

Разом із тим, суд першої інстанції вірно зазначив, що з наданих відповідачем документів підтверджується лише відсутність опалення у прибудованому приміщенні, проте жодним чином не спростовується визначена позивачем опалювальна площа у розмірі 85,0 кв.м.

Як визначено у п. 2 Правил № 630, опалювальна площа (об`єм) квартири загальна площа (будинку садибного типу) загальна площа (об`єм) квартири, а також будинку садибного типу без урахування площі лоджій, балконів, терас.

Так, згідно з Договором про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, укладеного між позивачем та відповідачем від 25.12.2014 року опалювальна площа (об`єкт) квартири складає 85,0 кв.м.

При цьому, згідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 12.04.2016 загальна площа квартири за адресою: АДРЕСА_1 складала 140,8 кв.м, житлова площа 90,7 кв.м.

Матеріали справи не містять технічний паспорт на об`єкт нерухомості для підтвердження фактичного розміру опалювальної площі, а сторона відповідача, у свою чергу, з клопотанням про витребування доказів до суду не зверталася.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за послугу з централізованого опалення за період з січня 2015 року по лютий 2021 у розмірі 72 697,80 грн. Разом з тим, судом на підставі ч. 2 ст. 267 ЦК України було застосовано строки давності до цієї вимоги позивача, з урахуванням чого суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за період з квітня 2017 року по лютий 2021 року у межах строку позовної давності у розмірі 54 521,76 грн.

Твердження апелянта щодо невірного зазначення опалювальної площі квартири при здійсненні позивачем розрахунку із оплати послуг за опалення відхиляється судовою колегією з огляду на недоведеність відповідачем належними і допустимими доказами того, що зазначена площа становить саме 73,4 кв.м. Наданий суду першої інстанції акт КП «Наше місто» не може слугувати доказом зазначеного, оскільки цей документ лише документально підтверджує відсутність опалення у прибудинковому приміщенні. Інших доказів, які б спростовували визначену позивачем опалювальну площу квартири відповідачем не надано.

З огляду на вказане, безпідставними є посилання апеляційної скарги щодо неврахування судом положень п. 2 Правил № 630 щодо невірного визначення опалювальної площі спірної квартири.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов до правильних висновків про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з централізованого опалення.

Ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» регламентовано, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 3241), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено із додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

При вирішенні справи судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, а також застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі адвоката Мухіна Олега Івановича залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду Запорізької області від 05 травня 2023 року по цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалося та не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 10 жовтня 2023 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков