Справа №705/2853/23
2/705/1708/23

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2023 року м. Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Гудзенко В.Л., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що 12.04.2008 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після розірвання шлюбу залишились проживати з позивачкою. За рішенням суду, відповідач сплачує аліменти на утримання дітей. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 січня 2019 року, шлюб між сторонами розірваний. За час перебування у шлюбі сторонами було придбано легковий автомобіль марки RENAULT, модель KANGOO 1998 року виробництва, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , та причіп легковий марки ЛЕВ, модель 183141, рік виробництва 2017, сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , які оформлено на відповідача по справі ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу вказані транспортні засоби та документи на їх придбання залишились у відповідача. Відповідач розпоряджається спільним майном на власний

розсуд, уникає зустрічей з позивачкою, на телефонні дзвінки не відповідає. Згідно відповіді на запит №140339884 від 15.06.2022 року легковий автомобіль марки RENAULT, модель KANGOO 1998 року виробництва, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1 та причіп легковий марки ЛЕВ, модель 183141, р виробництва 2017, сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 зареєстровані за відповідачем по справі ОСОБА_2 . В даний час стало відомо, що відповідач передав ці транспортні засоби (легковий автомобіль та легковий причіп) своїм родичам, які ними користуються. Жодної згоди на передачу спільних транспортних засобів у користування інших осіб позивачка не надавала. У позасудовому порядку вирішити спір не можливо, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду та просить визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 транспортні засоби: легковий автомобіль марки RENAULT, модель KANGOO 1998 року виробництва, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1 ; легковий причіп марки ЛЕВ, модель 183141, рік виробництва 2017,сірого кольору, номерний знак НОМЕР_2 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину майна: легкового автомобіля марки RENAULT, модель KANGOO 1998 року виробництва, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1 ; легкового причіпа марки ЛЕВ, модель 183141, рік виробництва 2017, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_2 , які рахуються за ОСОБА_2 та стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 581,45 грн.

Ухвалою судді від 07.06.2023 у справі відкрито спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Позивачу направлено копію ухвали про відкриття провадження, а відповідачу копію ухвали та копію позову з додатками.

20.06.2023 року через канцелярію суду представник відповідача адвокат Гейко В.А. подав відзив, в якому зазначив, що відповідач по справі, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до довідки Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Центр психіатричного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України» є особою з інвалідністю II групи від загального захворювання, перебуває з 24.09.2020р. по теперішній час в Дніпровській філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Центр психіатричного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України» у зв`язку із застосуванням до нього у встановленому законом порядку примусових заходів медичного характеруу вигляді примусового лікування з госпіталізацією до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом і лікування у примусовому порядку. Крім того, між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено домовленість про відсутність взаємних претензій майнового характеру. Відповідач по справі, ОСОБА_2 не визнає зазначених у позовній заяві обставин та просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Крім того, до відзиву на позовну заяву, 20.06.2023 року представником відповідача ОСОБА_5 додано заяву в порядку ст.. 267 ЦК України про відмову в задоволенні вимог позовної заяви ОСОБА_1 , оскільки відповідно до ст.257 ЦК України минув строк позовної давності тривалістю у три роки у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або інтересу, посилаючись на те, що шлюб між відповідачем ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 розірвано 25 січня 2019 року, а тому сторони подружжям не проживають більше трьох років.

12.07.2023 року на адресу суду позивач надіслала відповідь на відзив, в якому спростовує твердження представника відповідача щодо викладених у відзиві обставин, зазначивши, що представником відповідача на підтвердження факту перебування з 24.09.2020 року відповідача у спеціалізованому закладі на примусовому лікуванні було надано копію довідки від 23.12.2021 року № 15479/1916-41/9 за підписом заступника начальника філії А,М, Кушнір, яка була видана «для пред`явлення до відділу субсидії». З моменту видачі довідки пройшло 18 місяців і не відомо на теперішній час, чи дійсно відповідач перебуває в даному закладі. Зазначає, що позивачка перебувала з відповідачем у шлюбі з 12.04.2008 по 25.01.2019, шлюб між сторонами розірваний в судовому порядку. Про те, що відповідач після розірвання шлюбу вчиняв якісь злочини та перебував на примусовому психіатричному лікуванні позивачці стало відомо у березні 2023 р. під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №67616347, відкритого відділом ДВС м. Умань про стягнення аліментів, в якому ОСОБА_2 являється боржником. Вказані представником відповідача обставини про вчинення відповідачем злочину, його затримання та направлення для примусового психіатричного лікування до медичних закладів виникли після розірвання шлюбу між сторонами та ніяким чином не впливають на предмет позову, розгляд вказаної цивільної справи по суті заявлених позовних вимог та постановлення судового рішення. Станом на березень 2023 року відповідач мав перед позивачкою заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей, на телефонні дзвінки не відповідав. Тому вона з метою отримання довідки-розрахунку про суму боргу та розшуку боржника, відповідача по справі ОСОБА_2 звернулась до відділу ДВС м. Умань. Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження №67616347, позивачка виявила заяву матері відповідача ОСОБА_6 від 10.12.2021 p., в якій вона повідомила відділ ДВС м. Умань, що її син ОСОБА_2 відбуває покарання у вигляді примусового лікування з жовтня 2019 року у ДФ СЗНПД «ДУ «ЦПЗМНА МОЗ України» у м. Дніпро. Постановою державного виконавця Кравченко M.В. від 04.04.2023 по виконавчому провадженню №67616347 оголошено розшук майна боржника відповідача по справі ОСОБА_2 . З метою перевірки інформації щодо відповідача та з`ясування місця знаходження транспортних засобів, позивачка поїхала до матері відповідача ОСОБА_6 , де у дворі її будинку побачила легковий автомобіль марки RENAULT, модель KANGOO 1998 року виробництва та легковий причіп марки ЛЕВ, д.н. НОМЕР_2 . Тому саме у березні 2023 р. позивачка довідалась про порушення своїх прав на майно. У відзиві на позовну заяву представник відповідача безпідставно посилається на укладення домовленості між позивачем та відповідачем про відсутність взаємних претензій майнового характеру, оскільки між сторонами ніяких домовленостей про відсутність взаємних претензій майнового характеру не було. Посилання представника відповідача на пропуск позивачем строків позовної давності також не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.72 Сімейного кодексу України «...Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності». Про порушення своїх прав на майно позивач довідалась у березні 2023 року, позовну заяву подано до суду у червні 2023 р., строк позовної давності не пропущено. В зв`язку з вищевикладеним, наведені представником відповідача у відзиві на позовну заяву обставини жодним чином не впливають на право позивача на поділ спільного майна подружжя та не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 19.12.2019 року, 12 квітня 2008 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Умані реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис № 146. Прізвище чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу Приміський та ОСОБА_8 .

Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 .

Відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 січня 2019 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Згідно відповіді на запит №140339884 від 15.06.2022 року Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів: легковий автомобіль марки RENAULT, модель KANGOO 1998 року виробництва, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1 та причіп легковий марки ЛЕВ, модель 183141, рік виробництва 2017, сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 зареєстровані за боржником (відповідачем по справі) - ОСОБА_2 .

Згідно довідки оцінювача ФОП « ОСОБА_9 №16/05/01 від 16.05.2023 p., середньоринкова вартість легкового автомобіля марки RENAULT, модель KANGOO 1998 року виробництва, сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_5 на дату оцінки складає 91790 гривень.

Згідно довідки оцінювача ФОП « ОСОБА_9 №16/05/02 від 16.05.2023 p., середньоринкова вартість причіпа легкового марки ЛЕВ, модель 183141, рік виробництва 2017, сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_6 на дату оцінки складає 24500 гривень.

Відповідно до листа Територіального сервісного центру МВС № 7142 РСЦ ГСЦ МВС № 31/23/42-1110 від 07.09.2023, транспортний засіб: легковий автомобіль марки RENAULT, модель KANGOO 1998 року виробництва, ДНЗ НОМЕР_1 згідно договору купівлі-продажу № 7142/2018/896407 від 12.04.2018 зареєстрований за ОСОБА_2 , та причіп легковий марки ЛЕВ, модель 183141, 2017 рік виробництва, ДНЗ НОМЕР_2 на підставі акту приймання-передачі ТОВ547081 від 13.12.2017, виданий ТОВ «Завол причепів ЛЕВ» зареєстрований за ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст. 61 СК України спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Суд звертає увагу на те, що закон передбачає презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яке набуте ними під час шлюбу. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року по справі №372/504/17, у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс 17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц та від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц.

Судом достовірно встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі з 12.04.2008 по 25.01.2019.

За час шлюбу, сторонами було придбано:12 квітня 2018 року - легковий автомобіль марки RENAULT, модель KANGOO 1998 року виробництва, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , та 13 грудня 2017 року - причіп легковий марки ЛЕВ, модель 183141, рік виробництва 2017, сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , право власності на які зареєстровано на відповідача по справі ОСОБА_2 .

Між сторонами виникли правовідносини щодо розподілу майна подружжя придбаного (набутого) у період шлюбу.

Щодо вимоги представника відповідача про відмову у задоволенні позовних вимог за спливом строку позовної давності при зверненні до суду з позовом, суд зазначає наступне.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 2 ст. 72 СК України визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Верховний Суд України у постанові від 23.09.2015 у справі №6-258цс15 висловив позицію, що вирішуючи питання перебігу позовної давності, суди мають врахувати, що при визначені початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.

Таким чином, суд доходить висновку, що позивач не пропустив строк позовної давності, оскільки відповідач не чинив перешкоди у користуванні спільною сумісною власністю, а тому не підлягають застосуванню наслідки пропуску строку позовної давності.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та вважає за необхідне задовольнити їх в повному обсязі.

У зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 відповідно до п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, так як є інвалідом другої групи, що підтверджується копією довідки від 28.12.2021, позивачу ОСОБА_1 слід компенсувати сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн. за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України(ч.6 ст. 141 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 19, 27, 76-81, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 274.279,354, 355 ЦПК України, ст.ст. 256, 372 ЦК України, 60,61,63,68-72 СК України, ЗУ «Про судовий збір», -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 транспортні засоби: легковий автомобіль марки RENAULT, модель KANGOO 1998 року виробництва, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , та причіп легковий марки ЛЕВ, модель 183141, рік виробництва 2017, сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В порядку поділу майна визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 право власності на частину легкового автомобіля марки RENAULT, модель KANGOO 1998 року виробництва, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , та на частину легкового причіпа, марки ЛЕВ, модель 183141, рік виробництва 2017, сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Компенсувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , сплачений судовий збір у розмірі 581,45 гривень за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки відповідач ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи та звільнений від сплати судового збору.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий В.Л. Гудзенко