Єдиний унікальний номер: 378/427/23
Провадження № 2/378/138/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2023 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Скороход Т. Н.

за участю секретаря: Соколова О. А.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Ставище цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу укладеним та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернулася ОСОБА_2 з посиланням на те, що 1 листопада 2018 року між нею та відповідачем було укладено Договір про наміри, за умовами якого вони домовилися та зобов`язалися в майбутньому укласти договір купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна; земельної ділянки, площею 0,1492 га з кадастровим номером :01:059:0031, розташованою за вищевказаною адресою, цільове призначення - будівництво та обслуговування жилого будинку та господарських будівель. Згідно з п. 1.5. договору сторони домовились та зобов`язались укласти (нотаріально посвідчити) договір купівлі-продажу не пізніше 28 квітня 2023 року. Час і день нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу визначається усною угодою сторін, але не пізніше останнього дня терміну, передбаченого в п. 1.5. договору (п. 1.7 договору). Відповідно до п.1.8., п. 5.7. договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань за цим договором не допускається. Сторони погодили, що після підписання цього Договору ухилення будь-якої із сторін від укладення договору купівлі-продажу об`єктів на визначених цим договором умовах з підстав, що не передбачені договором та (або) чинним законодавством є підставою для визнання договору купівлі-продажу укладеним в судовому порядку. Вона (позивач) належним чином виконала свої обов`язки за договором. Разом з тим, у визначений сторонами день та час відповідач не з`явився до приватного нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу, порушивши зобов`язання за договором про наміри та ухилившись від укладення договору купівлі-продажу. Відповідно до п. 3 договору про наміри, договір діє із дня його укладення сторонами і до 28 квітня 2023 року, але в будь-якому випадку до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Оскільки відповідач не з`явився для укладання договору купівлі-продажу та не повідомив поважні обставини неявки, які б перешкоджали укладенню договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки згідно з чинним законодавством або договором про наміри, наявні усі підстави для визнання договору купівлі-продажу укладеним в судовому порядку.

Позивач просить суд визнати укладеним договір купівлі-продажу житлового будинку, загальною площею 59,0 кв. м. з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки, площею 0,1492 га з кадастровим номером :01:059:0031, що розташовані по АДРЕСА_1 , від 28 квітня 2023 року між нею, та ОСОБА_3 ; визнати за нею право власності на вказані житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку.

Ухвалою судді Ставищенського районного суду від 6 червня 2023 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 35).

Ухвалою Ставищенського районного суду від 18 липня 2023 року справу призначено до судового розгляду (а.с. 59).

Ухвалою Ставищенського районного суду Київської області від 19 вересня 2023 року (а.с. 71) в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 про приєднання копії нотаріально посвідченої заяви позивача від 28 липня 2023 року по вказаній справі відмовлено, повернуто вказаний доказ позивачу, оскільки вищезазначені документи не подані позивачем разом із поданням позовної заяви та письмово не повідомлено суд про об`єктивні причини неможливості його подання у встановлений законом строк із зазначенням доказів, які підтверджують що позивач здійснив всі залежні від нього дії, спрямовані на отримання вказаного доказу, клопотання про встановлення додаткового строку для подання доказів не заявляв.

Ухвалою Ставищенського районного суду Київської області від 25 вересня 2023 року (а.с. 76) клопотання представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 щодо приєднання до матеріалів справи договору про наміри від 01.11.2018 задоволено; приєднано до матеріалів справи договір про наміри від 01.11.2018. В задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 про поновлення строку на подачу доказів та приєднання до матеріалів справи копії нотаріально посвідченої заяви позивача від 28 липня 2023 року, архівну довідку Ставищенської селищної ради від 25.09.2023 відмовлено, повернуто вказані докази позивачу, оскільки вищезазначені документи не подані позивачем разом із поданням позовної заяви та письмово не повідомлено суд про об`єктивні причини неможливості їх подання у встановлений законом строк із зазначенням доказів, які підтверджують що позивач здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, підтвердив обставини, викладені в позовній заяві позивачем.

Відповідач в судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України повідомлений належним чином (а.с. 62-63), про причини неявки у передбачений законодавством спосіб суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не направив. Ухвалою Ставищенського районного суду 18 липня 2023 року заяву відповідача ОСОБА_3 про визнання позовних вимог та проведення судового засідання без його участі повернуто без розгляду, оскільки заява про визнання позовних вимог подана на електронну адресу суду, але не підписана електронним підписом (а.с. 55).

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово представника позивача та дослідивши письмові докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , загальною площею житлового будинку 59,0 кв. м., житлова площа - 29,6 кв.м., зазначеного в плані літерою «А», до якого прилягають господарські будівлі і споруди: сарай дерев`яний, позначений під літерою «Б» та земельної ділянки, площею 0,1492 га з кадастровим номером :01:059:0031, розташованої за вищевказаною адресою, цільове призначення - будівництво та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, що підтверджується копіями договору купівлі-продажу жилого будинку від 08.04.2008 за №987, договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.04.2008 за №989, витягів з Державного реєстру правочинів від 08.04.2008 №5745354 та від 08.04.2008 №5745411, технічного паспорту, державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с. 14-15, 16-17, 18, 19, 20-23, 24-25).

1 листопада 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено Договір про наміри, за умовами якого вони домовилися та зобов`язалися в майбутньому укласти (нотаріально посвідчити) договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , загальною площею житлового будинку 59,0 кв. м., житлова площа - 29,6 кв.м., зазначеного в плані літерою «А», до якого прилягають господарські будівлі і споруди: сарай дерев`яний, позначений під літерою «Б» та земельної ділянки, площею 0,1492 га з кадастровим номером :01:059:0031, розташованою за вищевказаною адресою, цільове призначення - будівництво та обслуговування жилого будинку та господарських будівель (а.с. 26-30).

Згідно з п. 1.5. вказаного Договору сторони домовились та зобов`язались укласти (нотаріально посвідчити) договір купівлі-продажу не пізніше 28 квітня 2023 року. Час і день нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу визначається усною угодою сторін, але не пізніше останнього дня терміну, передбаченого в п. 1.5. договору (п. 1.7 договору). Узгоджена сторонами загальна ціна об`єктів складає 6000 доларів США або еквівалентна сума в гривні по курсу долара США згідно офіційного курсу НБУ на день укладення договору купівлі продажу (п. 1.6). Відповідно до п.1.8., п. 5.7. договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань за цим договором не допускається. Сторони погодили, що після підписання цього Договору ухилення будь-якої із сторін від укладення договору купівлі-продажу об`єктів на визначених цим договором умовах з підстав, що не передбачені договором та (або) чинним законодавством є підставою для визнання договору купівлі-продажу укладеним в судовому порядку.

Позивач в позовній заяві та її представник в судовому засіданні зазначили, що ОСОБА_2 належним чином виконала свої обов`язки за договором, тобто сплатила відповідачу погоджену ними суму, проте докази даної сплати у матеріалах справи відсутні, а судом даних обставин не встановлено. ОСОБА_3 у визначений сторонами день та час не прибув до приватного нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу, порушивши зобов`язання за договором про наміри та ухилившись від укладення договору купівлі-продажу.

Відповідно до п. 3 Договору про наміри, договір діє із дня його укладення сторонами і до 28 квітня 2023 року, але в будь-якому випадку до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Позивач вважає, що оскільки відповідач не з`явився для укладання договору купівлі-продажу та не повідомив поважні обставини неявки, які б перешкоджали укладенню договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки згідно з чинним законодавством або договором про наміри, наявні усі підстави для визнання договору купівлі-продажу укладеним в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Принцип диспозитивності визначений у ст. 13 ЦПК України та передбачає право суду розглядати справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Приписами ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 ЦК України та приписами ст. 629 ЦК України передбачено, що зміст договору становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного стану. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В судовому засіданні встановлено, що договір про наміри від 1 листопада 2018 року укладений у простій письмовій формі, а основний договір купівлі-продажу між сторонами так і не був укладений.

Частиною 4 ст. 203 ЦК України встановлено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі (частина перша статті 635 ЦК України).

Умови попереднього договору повинні дозволяти установити предмет, а також інші істотні умови майбутнього основного договору.

Істотні умови договору визначені п. 2 ч. 1 ст. 638 ЦК України.

Разом з тим, договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором (ч. 4 ст. 635 ЦК України).

Зі змісту договору про наміри вбачається, що сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов майбутнього договору купівлі-продажу, а саме, щодо предмету договору, строків укладення договору, вартості об`єкту та порядку розрахунків й обов`язків сторін.

Таким чином, договір має всі ознаки попереднього договору, а тому він вважається таким в силу закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України).

Таким чином, договір, який підлягав нотаріальному посвідченню, був підписаний сторонами без додержання встановленої законом форми договору, а тому з огляду на наведене укладений договір від 1 листопада 2018 року є нікчемним.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Позивач в позовній заяві та її представник в судовому засіданні зазначили, що позивач сплатила відповідачу узгоджену суму ціни об`єктів продажу, проте, доказів цього матеріали справи не містять, а судом даних обставин не встановлено.

У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 754/2339/16-ц зроблено висновок, що «однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин».

Існування таких обставин позивачем не доведено, відомості про втрату можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин не доведено. Небажання продавця та ухилення від нотаріального посвідчення договору не є безумовною підставою для застосування положень ч. 2 ст. 220 ЦП України.

Таким чином, позивач та її представник не довели в чому саме полягає безповоротне ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та з чого вбачається втрата можливості його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі статтею 220 ЦК України.

У п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснено судам, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК).

Стаття 210 ЦК України передбачає державну реєстрацію правочинів у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам роз`яснено, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно врахувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. 210 та ст. 640 ЦК України пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є вчиненими і не створюють прав і обов`язків для сторін. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин неможливості прибути, не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ст.ст. 4, 27 вказаного Закону визначено, що державній реєстрації прав підлягають: право власності; державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Таким чином, на об`єкти нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, право власності у набувача за договором відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України виникає в момент державної реєстрації, порядок здійснення якої визначений ст. 182 ЦК України, а не в момент фактичного передання майна або в будь-який інший момент, визначений угодою сторін.

За відсутності нотаріально посвідченого договору, суд вважає, що відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на вищевказану нерухомість.

Позивачка ОСОБА_2 в позовній заяві зазначила адресу місце розташування житлового будинку та земельної ділянки АДРЕСА_1 , проте в матеріалах справи відсутні підтверджуючі документи про перейменування вулиці.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутня постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій, відсутні відомості про те чи одружений відповідач ОСОБА_3 , а вразі його одруження, згода його дружини на відчуження даного нерухомого майна, як це передбачено ст. 65 СК України.

З вищевикладеного в сукупності вбачається, що вимоги позивачки про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності є необґрунтованими, не доведеними, а відтак такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 203, 220, 334, 626-629, 635, 638, 657 ЦК України, ст.ст. 2, 12, 76-83, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу укладеним, визнання права власності на житловий будинок та визнання право власності, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання російська федерація АДРЕСА_3 ).

Повне рішення складене 5 жовтня 2023 року.

Суддя Т. Н. Скороход