Справа № 464/5868/23
пр.№ 2/464/1643/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2023 року Сихівський районний суд м.Львова в складі:

головуючої судді - БЕСПАЛЬОК О.А.

при секретарі судових засідань БРИНОШ А.Я.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Львові цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ», з участю третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу СОЛОНЕЦЬ Тамари Миколаївни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В :

адвокат Пащук А.І. в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М., зареєстрованим у реєстрі за №5162 від 16 грудня 2021 року таким, що не підлягає виконанню. А також, просить стягнути з відповідача судові витрати (судовий збір та витрати на правову допомогу).

Позов мотивує тим, що позивач дізналась про наявність даного виконавчого напису із додатку «Дія», а також із вказаного додатку дізналась про те, що відносно неї відкрито виконавче провадження на підставі вказаного виконавчого напису. В подальшому приватним виконавцем було арештовано її рахунки. Вважає, що вказаний виконавчий напис вчинений з порушенням чинного законодавства. Представником позивача на адвокатський запит адресованого до Сихівського ВДВС із проханням надати копію виконавчого провадження та копію кредитного договору, отримано відповідь із якої вбачається, що виконавчий напис вчинено на підставі виписки по рахунку без кредитного договору. Умовою вчинення виконавчого напису є наявність засвідченої копії письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання стягувача з відміткою про непогашення заборгованості, надіслана боржнику, проте позивач не отримувала жодних документів. Також зазначає, що при зверненні стягувача до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати та бути безспірною заборгованість. Таким чином, приватним нотаріусом не перевірена безспірність стягнення грошових коштів, не отримавши від сторін первинних документів щодо видачі кредиту. Враховуючи викладені обставини, вважає, що наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позивач в судове засідання не з`явилася, проте представник позивача подав подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Крім того, просив стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, проте подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Крім того, подав заяву про визнання позовних вимог.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає за можливе розглядати справу у її відсутності.

У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

07 вересня 2023 року ухвалою Сихівського районного суду м.Львова дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено до судового розгляду на 28 вересня 2023 року.

Ухвалою суду від 28 вересня 2023 року розгляд справи відкладено до 12 жовтня 2023 року, у зв`язку з неявкою відповідача.

З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що 16 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонць Т.М., вчинено виконавчий напис, який зареєстрований у реєстрі за №5162, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_2 невиплачені в строк грошові кошти на користь ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» якому ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», на підставі договору факторингу №2610 від 26 жовтня 2021 року, відступлено право вимоги за кредитним договором №1658945 від 24 березня 2021 року, укладеного між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_2 . Запропоновано задовольнити вимоги ТзОВ «Фінансова компанія управління активами», стягнути з ОСОБА_2 за період з 25 жовтня 2021 року по 16 гррудня 2021 року включно, суму у розмірі: 1120- заборгованість за тілом кредиту, 2674 грн. 56 коп. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами, 50 грн.- плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 3844 грн. 56 коп.

Постаново головного державного виконавця Сихівського ВДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Дзвоник М.В. від 19 січня 2022 року відкрито виконавче провадження по виконанню вищевказаного виконавчого напису.

З постанови головного державного виконавця Сихівського ВДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Дзвоник М.В. від 29 червня 2022 року вбачається, що з метою примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса, накладено арешт на рахунки, які належать позивачу.

Відповідно до ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Пунктом 3.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів» затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, яким, зокрема, передбачено стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами, зокрема: нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

У Постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №760/2193/15-ц висловлено позицію про те, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції, є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Проте, із матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримував від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту, а тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними.

Відтак, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, чим порушив норми ст.88 Закону України «Про нотаріат».

Крім того, із змісту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що нотаріус керувався статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року за №1172.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, яка ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року залишена без змін та яка набрала законної сили, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172, розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення.

Таким чином на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису №4375 від 22 травня 2021 року підстава для його вчинення, а саме п.2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» не була чинною, а відтак, зазначена нотаріальна дія щодо вчинення виконавчого напису є незаконною.

З огляду на зазначені обставини, заважаючи на наявність даних про спірність суми заборгованості позивача перед відповідачем, суд приходить до висновку про відсутність підстав для вчинення виконавчого напису, а відтак такий не підлягає виконанню.

Щодо витрат на професійну правову допомогу, суд приходить до наступного висновку.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц).

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті137та частина восьма статті141 ЦПК України).

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19, від 02 вересня 2020 року у справі №329/766/18.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, наведеним в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у справі №329/766/18 (провадження №61-6627св20).

Згідно положень додаткової постанови Верхового Суду від 30 вересня 2020 року у справі №201/14495/16-ц суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п.269).

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належить надання професійної правничої допомоги.

Згідно з ч.2 ст.137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч.8 ст.141 цього Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача надано договір про надання правової (правничої) допомоги №020903/22 від 09 лютого 2022 року, акт виконаних робіт про надання юридичних послуг, згідно договору від 13 вересня 2023 року, а також квитанцію №9317-7562-6124-0401 від 13 вересня 2023 року.

Таким чином, зважаючи на складність справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, враховуючи обсяг надання послуг та виконаних робіт адвокатом Пащуком А.І, принципи співмірності, розумності та реальності витрат, суд прийшов до висновку, що судові витрати на правничу допомогу підлягають до задоволення, у розмірі 3000 грн.

Крім того, вирішуючи питання розподілу судового збору, суд враховує положення ч.1 ст.142 ЦПК України, за якими у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Встановлено, що позивачем понесено витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1073 грн. 60 коп., а тому враховуючи визнання відповідачами позову до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 536 грн. 80 коп., а решту судового збору в розмірі 536 грн. 80 коп. відповідно до ст.141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідачів на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 137, 141, 142, 206, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Виконавчий напис, вчинений 16 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу СОЛОНЕЦЬ Тамарою Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за №5162- визнати таким, що не підлягає виконанню.

Повернути ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительці АДРЕСА_1 з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 536 грн. 80 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» () в користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 2000 грн. витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн. та судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ БЕСПАЛЬОК О.А.