Справа № 930/1101/23
Провадження № 22-ц/801/1669/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Царапора О. П.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2023 рокуСправа № 930/1101/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Ковальчука О. В.,

суддів: Берегового О. Ю., Якименко М. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником - адвокатом Мишковською Тетяною Миколаївною, на рішення Немирівського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 22 червня 2023 року суддею цього суду Царапорою О.П., дата складання його повного тексту не відома,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що відповідно до укладеного кредитного договору б/н від 02 грудня 2013 року відповідач відкрив кредитний картковий рахунок та отримав кредитну картку. ОСОБА_1 підписом у анкеті-заяві підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом з запропонованими банком Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов договору ОСОБА_1 зобов`язався здійснювати погашення кредиту та відсотків за користування кредитом шляхом внесення коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. Відповідач дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну з ініціативи банку. Згідно договору зміни до Умов та Правил надання банківських послуг вносяться банком в односторонньому порядку, у разі незгоди із такими змінами ОСОБА_1 мав право подати заяву банку про розірвання договору, однак це не зробив.

В порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання не виконав, в результаті чого станом на 20 березня 2023 року має заборгованість перед позивачем в розмірі 60 660,38 грн., що включає в себе: 49 621, 74 грн. - заборгованість за кредитом, 11 038,64 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Пославшись на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь вказану суму заборгованості.

22 червня 2023 року рішенням Немирівського районного суду Вінницької області позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість згідно договору б/н від 02 грудня 2013 року в сумі 60 660, 38 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат щодо судового збору.

Не погодившись із ухваленим рішенням, представник відповідача адвокат Мишковська Т.М., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зокрема скаржник посилається на те, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не містить інформації про те, який саме вид картки видано відповідачу. Матеріали справи не містять підтвердження, що саме з доданим до позову витягом з Умов та Правил надання банківських послуг відповідач ознайомився та погодився, а також, що такий документ містить умови щодо сплати відсотків чи відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Частину коштів у розмірі 36 510 грн. відповідач не отримував, а тому не можна вимагати від нього стягнення такого розміру коштів, які були зняті з його картки поза його волею, на підтвердження чого він додав витяг із ЄРДР про вчинення відносно нього шахрайських дій щодо зняття коштів із його карткового рахунку

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що 02 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приват Банк» укладено договір № б/н про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а. с. 18). ОСОБА_1 своїм підписом засвідчив, що ця заява разом з запропонованими банком Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також зобов`язався регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті АТ КБ «Приват Банк» www.privatbank.ua. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, зокрема надав відповідачу банківську картку, на яку було нараховано кредитні кошти.

З виписки по рахунку за період з 02 грудня 2013 року до 01 січня 2023 року видно, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами банку, здійснював оплату ними, знімав та перераховував кошти, а також частково погашав заборгованість. Останнє погашення було здійснено 16 лютого 2022 року шляхом поповнення готівкою своєї картки (а. с. 69-70).

Згідно з проведеним позивачем розрахунком заборгованості за вказаним договором станом на 20 березня 2023 року вона становить 60 660,38 грн. та складається з: 49 621, 74 грн. - заборгованості за кредитом, 11 038,64 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом (а.с.11-15).

З довідки АТ КБ «Приват Банк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я ОСОБА_1 , вбачається зміна кредитного ліміту, а саме встановлення його банком в розмірі 5 000 грн., збільшення його до 50 000 грн., зменшення його до 15 000 грн., потім до 25 000 грн., а згодом збільшення до 48 000 грн. Станом на 26 грудня 2022 року кредитний ліміт встановлено 0 грн. (а. с. 16).

Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приват Банк» публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг на своєму сайті, які є публічною офертою. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку (а. с. 24-57).

Згідно статуту АТ КБ «Приват Банк» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 червня 2019 року № 594 АТ КБ «Приват Банк» є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ КБ «ПриватБанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків ЗАТ КБ «ПриватБанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків ТОВ КБ «ПриватБанк» (а. с. 65-66).

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується ОСОБА_1 .

Відповідно до постанови Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/564/18, доказами які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Поставою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписка з особового рахунку клієнта є первинним документом та підтвердженням виконаних за день операцій.

Аналогічна за змістом норма закріплена у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Суд першої інстанції, встановивши, що позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на передбачених договором умовах та в межах встановленого кредитного ліміту, а відповідач в порушення умов зобов`язання, з якими він погодився, а також ст. ст. 509, 525, 526, 629,1054 ЦК України у добровільному порядку кредитні кошти не повернув, дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не містить інформації про те, який саме вид картки видано відповідачу, оскільки із вказаної анкети-заяви чітко видно, що ОСОБА_1 була видана платіжна картка «Універсальна», про що у спеціальному полі він власноручно поставив відмітку (а. с. 18).

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять підтвердження, що саме з указаним вище витягом з Умов та Правил надання банківських послуг відповідач ознайомився та погодився, а також, що такий документ містить умови щодо сплати відсотків чи відповідальності за прострочення виконання зобов`язання не приймаються до уваги апеляційним судом з огляду на таке. АТ КБ «Приват Банк», звертаючись до суду з позовом, надало анкету-заяву від 02 грудня 2013 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приват Банк», підписану ОСОБА_1 , витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приват Банк», які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms, виписку про рух коштів по рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 , розрахунок заборгованості, з яких слідує, що відповідач активно користувався кредитними коштами та частково погашав заборгованість, а тому є достатні підстави для висновку про доведеність факту отримання та використання відповідачем встановленого кредитного ліміту та про те, що сторонами в письмовому вигляді погодили розмір відсотків.

Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 478/300/19 зауважив, що під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі, приймання майна для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину.

Доводи скаржника про те, що частину коштів у розмірі 36 510 грн. відповідач не отримував, а тому не можна вимагати від нього стягнення такого розміру коштів, які були зняті з його картки поза його волею, на підтвердження чого він додав витяг із ЄРДР про вчинення відносно нього шахрайських дій щодо зняття коштів із його карткового рахунку (а. с. 90), відхиляються судом апеляційної інстанції, зважаючи на наступне.

За ч. ч. 1, 3 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

В рішенні Конституційного Суду України від 8 червня 2022 року № 3-р(II)/2022 зазначено, що конституційний принцип презумпції невинуватості є багатоаспектним, діє на всіх стадіях кримінального провадження та навіть після його завершення, адже сутність цього принципу полягає в тому, що презумпція стосовно непричетності особи до вчинення кримінального правопорушення має універсальний характер, поширюється на всі сфери суспільного життя особи та діє доти, доки її не спростовано належним чином, тобто, за приписами ст. 62 Конституції України, у законному порядку й обвинувальним вироком суду. У розумінні зазначених конституційних приписів метою принципу презумпції невинуватості є захист особи, стосовно якої здійснюється/здійснювалось кримінальне провадження, від будь-яких виявлених у зв`язку із цим форм осуду від публічної влади, унаслідок чого піддано сумніву непричетність такої особи до вчинення кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. За ч. 1 ст. 62 Конституції України лише обвинувальний вирок суду є тим судовим актом, у якому повинна бути встановлена винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, тому інші акти публічної влади не можуть містити жодних позицій щодо винуватості особи, навіть у вигляді припущень стосовно такої винуватості (абз. 2 п. п. 2.2 п. 2 мотивувальної частини рішення).

Таким чином наявність витягу із ЄРДР не може свідчити про вчинення злочину іншою особою відносно ОСОБА_1 до винесення обвинувального вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені та не може бути підставою для звільнення його від обов`язку належного виконання зобов`язання. Разом з тим, указуючи на такі обставини, відповідач не довів, що дані кошти були зняті без його волевиявлення, не за його власним бажанням.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення страви, тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування рішення.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції розглянув дану справу дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, який передбачено ст. 13 ЦПК України, та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих відповідно до вимог процесуального закону.

Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

25 липня 2023 року ухвалою Вінницького апеляційного суду відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги на зазначене рішення суду першої інстанції до ухвалення судового рішення за наслідками розгляду його апеляційної скарги.

Відповідно до п. п. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду розмір судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Підпунктом 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» передбачено, що з 1 січня 2023 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2684 грн.

Так, АТ КБ «Приват Банк» у 2023 році звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, судовий збір, який підлягав сплаті за подання позову становив 2684 грн.

Таким чином, судовий збір за подання апеляційної скарги складає 4026 грн. (2684 грн. х 1,5%).

Враховуючи, що апеляційна скарга відповідача, яка подана його представником адвокатом Мишковською Т.М., задоволенню не підлягає, а тому з ОСОБА_1 необхідно стягнути в дохід держави 4026 грн. судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.367,374,375,382 - 384,389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мишковської Тетяни Миколаївни залишити без задоволення, рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 22 червня 2023 року - без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 4026 грн.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: О. Ю. Береговий

М. М. Якименко