Провадження №2/748/642/23
Єдиний унікальний № 748/3229/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді: Майбороди С.М.,

з участю секретаря судового засідання Пасько К.П.,

представника позивача - адвоката Єрашова Р.В.,

представника третьої особи АТ "Державний експортно-імпортний банк України" - адвоката Петренко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України", про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

02 серпня 2023 року, згідно поштового відправлення, представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовною заявою, в якій просив в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частину коштів за договором банківського вкладу «Прибутковий строковий» № 58318 від 23.05.2017 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в сумі 50000,00 грн, мотивуючи позов тим, що з 01.06.1996 року сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області 09.11.2020 року. У період шлюбу 23.05.2017 року між відповідачем та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» було укладено договір банківського вкладу «Прибутковий строковий» № 58317, відповідно до якого відповідач розмістила на депозитному рахунку кошти в розмірі 100 000,00 грн, строк до 28.05.2018 року з нарахуванням процентів на вклад за процентною ставкою, що становить 14.40 процентів річних. Вказує, що після розірвання шлюбу відповідач зняла суму вкладу та розпорядилась нею на власний розсуд.

Ухвалою Чернігівського районного суду від 19 серпня 2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, вказані в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, представник відповідача надав заяву про розгляд справи без участі відповідача та представника, зазначивши про визнання позовних вимог в повному обсязі, а також про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки визначений розмір є неспівмірним зі складністю справи, обсягу наданих послуг, затраченим часом.

Представник третьої особи при вирішенні питання послалась на розсуд суду.

Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд установив таке.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 листопада 2020 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 01 червня 1996 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції. ( а.с.9-10)

Згідно копії договору банківського вкладу «Прибутковий строковий» № 58318 від 23.05.2017 року ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_2 уклали договір банківського вкладу на суму 100000,00 грн до 28.05.2018 року (а.с. 11-14).

Згідно квитанції № 997133 від 23.05.2017 року ОСОБА_2 внесла на депозитний рахунок згідно договору № 58318 від 23.05.2017 року 100000,00 грн (а.с.15).

В подальшому період дії договору продовжувався, останній раз з 06.06.2020 по 10.06.2021. ( а.с.16-19)

Частиною 1 ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У відповідності до ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно п.21-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадках поділу грошових сум (вкладів), внесених у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, ці вклади, незалежно від їх виду та від того, на чиє ім`я з подружжя вони внесені, відповідно до ст. 61 СК є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно висновку, зробленого Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, підтверджений у Постанові Верховного суду від 18.06.2018 року у справі №711/5108/17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), «Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті».

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Виходячи з поданої заяви стороною відповідача не заперечувалось режиму спільнього сумісного майна, а саме банківського вкладу на суму 100 000 грн.

Зважаючи на викладене суд дійшов до висновку, що пред`явлений ОСОБА_1 позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1/2 частина банківського вкладу в розмірі 50 000,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

При зверненні з позовом до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією, отже 50 відсотків зазначеної суми слід повернути позивачу, оскільки визнання позову відповідачем відбулась до початку розгляду справи по суті.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50 відсотків судового збору.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Відповідно до конкретної та послідовної практики Верховного Суду, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Аналогічні правила застосовуються до визначення витрат на проведення експертизи та залучення експерта (постанови Верховного Суду від 09 березня 2021 року у справі № 200/10535/19-а, від 18 березня 2021 року у справі № 520/4012/19, від 23 квітня 2021 року у справі № 521/15516/19, від 14 червня 2021 року у справі № 826/13244/16).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Із матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів ОСОБА_1 здійснюва адвокат Єрашов Р.В.. Відповідно до додаткової угоди до договору від 28 липня 2023 року на виконання умов договору про надання правової допомоги клієнт зобов`язаний сплатити адвокату до 01.09.2023 гонорар - фіксовану суму в розмірі 12000 грн. Як слідує з доданої квитанції від 28.07.2023 ОСОБА_1 сплатив 12000 грн. 09 жовтня 2023 року складено акт здачі-прийому робіт (послуг) адвоката, в якому зазначено, що 28.07.2023 надано консультацію з вивчення документів, 01.08.2023 підготовка до складання та складання, направлення позовної заяви про поділ майна, 01.08.2023 складання клопотання про витребування доказів, 09.10.2023 складання заяви про ознайомлення з матеріалами справи, 10.10.2023 складання заяви про розподіл судових витрат, 10.10.2023 складання клопотання про долучення доказів у справі.

Аналізуючи надані послуги, на переконання суду сума до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12000 грн є завищеною та не співмірною з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, оскільки надання консультації щодо вивчення документів та складання позовної заяви, з урахуванням кількості її аркушів та доданих документів, не потребує значного часу, при цьому відповідачем не заперечувались викладені обставини та визнавався позов, заява про визнання позову була направлена на адресу відповідача, банк же в свою чергу не надав документів на клопотання сторони позивача. Враховуючи складність справи, вчинені адвокатом процесуальні дії, витрачений час на надання правової допомоги, визнання позову відповідачем, суд вважає, що стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають витрати на правничу допомогу в сумі 7000 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. 16, 368 ЦК України, ст.60, 61, 63, 69, 70 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України", про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину банківського вкладу, що становить 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн за договором банківського вкладу «Прибутковий строковий» № 58318 від 23 травня 2017 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 536 грн 80 коп судового збору та 7 000 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50% судового збору, а саме 536 грн 80 коп, сплаченого при поданні позову згідно квитанцією № 9313-5383-8627-5422 від 02.08.2023 року на рахунок UА0025522.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 12 жовтня 2023 року.

Відомості про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання : АДРЕСА_1 .

Відповідач : ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання : АДРЕСА_1 .

Третя особа: АТ "Державний експортно-імпортний банк України", код 00032112, адреса місцезнаходження: м.Київ, вул.Антоновича, 127.

Суддя С. М. Майборода