КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2023 року м. Київ

Унікальний номер справи № 369/10907/22

Апеляційне провадження № 22-ц/824/12427/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Котляр К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 червня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Пінкевич Н.С., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про визнання права на іпотеку нерухомого майна, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2022 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати за ТОВ «Діджи Фінанс» право на іпотеку нерухомого майна, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 58,6 кв.м, що складається з 1 кімнати та належить на праві власності ОСОБА_1 ; встановити наступні істотні умови:

- іпотекодавець: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ;

- іпотеко держатель: ТОВ «Діджи Фінанс», юридична адреса: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, м. Київ, ;

- правочин, що став підставою набуття іпотеки та у якому встановлено основне зобов`язання: кредитний договір № 838/П/99/2007-840 від 24 грудня 2007 року, укладений між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра»;

- предмет іпотеки: нерухоме майно, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_1 , площею 58,6 кв.м, що складається з 1 кімнати;

- застава за вказаною іпотекою: відсутня.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21 жовтня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» на підставі договору відступлення прав вимоги № GL3N217255-1/1 отримало право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 838/П/99/2007-840 від 24 грудня 2007 року, укладеним з ВАТ КБ «Надра», та похідними договорами. Умови кредитного договору та взяті на себе зобов`язання ОСОБА_2 у повному обсязі не виконала, отримані кредитні кошти повністю не повернула, унаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 8 281,61 доларів США, що в еквіваленті складає 380 737,29 грн. Кредитний договір сторони був укладений з метою набуття позичальником у власність житла, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка потім повинна була стати предметом іпотеки для забезпечення повернення грошових коштів. Проте після фактичної побудови квартири ОСОБА_2 відмовилась укладати договір іпотеки на вказане майно, чим грубо порушила умови кредитного договору № 838/П/99/2007-840 від 24 грудня 2007 року. Натомість, ОСОБА_2 відчужила спірну квартиру на користь ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 06 липня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Панченко О.В. Тобто в момент дії кредитного договору позичальник, після завершення будівництва квартири, яка мала б стати предметом іпотеки, не уклала відповідний договір іпотеки з кредитором, а натомість відчужила відповідну квартиру на користь іншої особи.

Такі дії позичальника є недобросовісними та зводяться до зловживання правом, як наслідок уникнення сплати боргу. Позивач стверджує, що він фактично позбавлений будь-якої можливості на реалізацію справедливого права виникнення іпотеки, окрім як застосування процедури виникнення такої іпотеки на підставі рішення суду (а.с. 1-9).

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 червня 2023 року у задоволенні позову ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про визнання права на іпотеку нерухомого майна - відмовлено (а.с. 99-106).

Не погодившись з рішенням районного суду, 06 липня 2023 року член виконавчого органу ТОВ «Діджи Фінанс» - Давиденко М.І. подав до суду з апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та задовольнити позовні вимоги (а.с. 111-164).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права. Зазначав, що 24 грудня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 838/П/99/2007-840, відповідно до якого позичальник зобов`язався укласти договір іпотеки протягом 3 робочих днів з моменту повідомлення позичальника про факт реєстрації права власності на нерухоме майно. Однак після набуття права власності на квартиру 07 лютого 2014 року позичальником не було укладено договір іпотеки. Враховуючи відсутність договору іпотеки у ТОВ «Діджи Фінанс» не було підстав та можливості звернутися до реєстратора для реєстрації обтяження нерухомого майна, оскільки запис про обтяження майна іпотекою вноситься реєстратором на підставі оригіналу договору іпотеки. Посилання суду на відсутність належних доказів на підтвердження відмови від укладення договору іпотеки іпотекодавцем є такими, що не відповідають дійсності, оскільки позичальник своїми діями беззаперечно вказує на відсутність у нього волевиявлення на укладення договору іпотеки. Позивач позбавлений будь-якої можливості на реалізацію справедливого права виникнення іпотеки, окрім як застосування процедури виникнення такої іпотеки на підставі рішення суду, що є ефективним способом захисту порушених прав.

З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Апелянт ТОВ «Діджи Фінанс» був сповіщений врученням повідомлення 12 вересня 2023 року про що свідчить відмітка працівників пошти про вручення адресату поштового відправлення. Повідомлення відповідача ОСОБА_1 , третьої особи ОСОБА_2 повернулись із відміткою працівників пошти про відсутність адресатів за зазначеними ними адресами, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаних осіб до суду не надходили (а.с. 177-182).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано до суду належних доказів щодо неможливості реєстрації права на іпотеку у позасудовому порядку, як наслідок, не доведено наявність порушеного права і необхідність його захисту саме у судовому порядку.

Колегія суддів не погодилася з таким висновком суду виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 24 грудня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 838/П/99/2007-840, за умовами якого Банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 67 374 доларів США 55 центів в порядку і на умовах, визначених цим Договором за програмою «Нове житло» (а.с. 10-13).

За пунктом 1.2 цього Договору передбачено, що придбання цінних паперів - облігацій у бездокументарній формі випуску у кількості 5 661, емітованих ТОВ «УКРГАЗ» з номінальною вартістю кожної облігації 30 грн., з метою фінансування будівництва/реконструкції житлової нерухомості, згідно Договору купівлі-продажу цінних паперів від 19 грудня 2007 року № Б-506/81-06-2/2007/001, що укладений між позичальником та продавцем цінних паперів ВАТ КБ «Надра», що діє як повірений від імені і за дорученням ТОВ «Компанія з управління активами «Ексінор», яке діє від свого імені та за рахунок Пайового венчурного інвестиційного фонду «Ексінор 1» недиверсифікованого виду закритого типу та Договору про резервування/бронювання приміщення № 9/1/7/39/Ж від 01 грудня 2007 року, що укладений між позичальником та ТОВ «УКРГАЗ», на підставі якого за позичальником резервується/бронюється об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

За приписами пункту 2.1.3 Договору встановлено, що в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, інших платежів передбачених цим Договором, а також можливих штрафних санкцій, позичальник укладає з Банком у зазначені строки наступні договори: протягом 3-х робочих днів, з моменту повідомлення позичальника про факт реєстрації права власності на нерухоме майно, у порядку передбаченому законодавством, діючому на момент реєстрації, але не пізніше 30 днів з моменту здійснення операції по списанню цінних паперів, зазначених у пункті 1.2 цього Договору, з рахунку, відкритому у ВАТ КБ «Надра», з метою погашення цінних паперів в обмін на документ, що підтверджує право власності позичальника на нерухоме майно, нотаріально оформлений Договір іпотеки нерухомості, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 56,61 кв. м., яка складається з 1 кімнати.

Згідно з п. 4.2.4 Договору банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, інших платежів, передбачених цим договором та можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс мінімально необхідний платіж, а також якщо не оформлено договір іпотеки, що визначений у п. 2.1.3 цього Договору, у строк, визначений у Договорі.

24 грудня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено договір застави цінних паперів № 304ДМП, за умовами якого заставодавець з метою забезпечення виконання зобов`язання, що витікає з Кредитного договору, передає в заставу, а заставодержатель приймає в заставу предмет застави, а саме цінні папери у формі облігацій у кількості 5 661 шт., номінальна вартість 1 шт. - 30,00 грн., загальна вартість 371 361,60 грн. (а.с. 31-33).

Також 24 грудня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено договір застави майнових прав по договору купівлі-продажу цінних паперів від 19 грудня 2007 року, за умовами якого предметом застави є належні заставодавцеві на підставі угоди майнові права, які полягають в праві вимагати від боржника передачі у власність цінних паперів згідно з умовами угоди (а.с. 28-30).

У подальшому, на забезпечення виконання умов Кредитного договору № 838/П/99/2007-840, 15 жовтня 2009 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено договір застави майнових прав на передачу квартири у власність № 93, за яким заставодавець в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором передає заставодержателю в заставу належні йому майнові права, які оцінені у сумі 437 142,00 грн. або 54 656,41 доларів США. У розділі «Нерухоме майно» зазначено: квартира, що розташована на 7 поверсі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 56,61 кв. м., яка складається з 1 кімнати, та будівництво якої є предметом договору бронювання житла (а.с. 24-27).

За пунктом 2.1.5 Договору застави передбачено, що після набуття заставодавцем права власності на нерухоме майно та отримання відповідного документу, що підтверджує право власності, заставодавець укладає з заставодержателем договір застави, за яким предметом застави стає безпосередньо нерухоме майно.

Згідно з рішенням Виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 18 січня 2008 року № 5 «Про присвоєння адреси об`єктам житлового масиву ТОВ «УКРГАЗ» в АДРЕСА_3 » присвоєно адреси об`єктам, запроектованим на масиві села Чайки слідуючим порядком, зокрема житловому будинку/будівельний АДРЕСА_4 (а.с. 34).

24 квітня 2020 року між ВАТ КБ «Надра» та ТОВ «Фастлайн капітал» укладено договір № GL3N217255 про відступлення прав вимоги, посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р. О. за реєстровим № 1482, за яким право вимоги перейшло у тому числі до ОСОБА_2 за кредитним договором № 838/П/99/2007-840 від 24 грудня 2007 року на суму 380 737,29 грн. та за договором застави майнових прав на передачу квартири у власність № 93 від 15 жовтня 2009 року (а.с. 14-17).

21 жовтня 2020 року між ТОВ «Фастлайн капітал» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір про відступлення прав вимоги № GL3N217255-1/1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. та зареєстрований за № 3151, за яким було відступлено право вимоги, зокрема і за кредитним договором № 838/П/99/2007-840 від 24 грудня 2007 року та за договором застави майнових прав на передачу квартири у власність № 93 від 15 жовтня 2009 року (а.с. 19-23).

Водночас, як убачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 16 вересня 2022 року, право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 58,6 кв.м. зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 06 липня 2019 року № 1656, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Панченком О. В., за яким ОСОБА_2 продала ОСОБА_1 квартиру (а.с. 35-37).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (стаття 638 ЦК України).

Згідно з частинами першою та третьою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави (частина друга статті 583 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є майнові права на об`єкт незавершеного будівництва, посвідчується нотаріусом на підставі документів, що підтверджують майнові права на цей об`єкт.

Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

На час укладення кредитного договору стаття 5 Закону України «Про іпотеку» не визначала майнові права як предмет іпотеки.

Майнове право, яке є предметом застави (іпотеки) - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права.

Майнові права на об`єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до законодавчих актів України, у тому числі до Закону України «Про іпотеку».

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України, зокрема, у постановах: від 30 січня 2013 року у справі № 6-168цс12, від 17 квітня 2013 року у справі № 6-8цс13, від 15 травня 2013 року у справі № 6-36цс13, від 2 грудня 2015 року у справах № 6-1502цс15 та № 6-1732цс15.

Як встановлено судом, за приписами пункту 2.1.3 кредитного договору № 838/П/99/2007-840 від 24 грудня 2007 року в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, інших платежів передбачених цим Договором, а також можливих штрафних санкцій, ОСОБА_2 зобов`язалась укласти з Банком протягом 3-х робочих днів, з моменту повідомлення позичальника про факт реєстрації права власності на нерухоме майно, у порядку передбаченому законодавством, діючому на момент реєстрації, але не пізніше 30 днів з моменту здійснення операції по списанню цінних паперів, зазначених у пункті 1.2 цього Договору, з рахунку, відкритому у ВАТ КБ «Надра», з метою погашення цінних паперів в обмін на документ, що підтверджує право власності позичальника на нерухоме майно, нотаріально оформлений Договір іпотеки нерухомості, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , загальною площею 56,61 кв. м., яка складається з 1 кімнати.

Також за пунктом 2.1.5 Договору застави майнових прав на передачу квартири у власність № 93 від 15 жовтня 2009 року передбачено, що ОСОБА_2 (заставодавець) після набуття права власності на нерухоме майно та отримання відповідного документу, що підтверджує право власності, укладає з заставодержателем договір застави, за яким предметом застави стає безпосередньо нерухоме майно.

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 16 вересня 2022 року, 07 лютого 2014 року ОСОБА_2 зареєструвала право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер НОМЕР_1 від 17 лютого 2014 року (а.с. 35-37).

Проте, як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором та договором застави майнових прав на передачу квартири у власність не виконала, не уклала в якості забезпечення виконання своїх зобов`язань договору іпотеки та (або) договору застави предметом якого було б нерухоме майно (квартира).

Відповідно у Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, не було зареєстровано обтяження нерухомого майна іпотекою відповідно до ст. 4 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до положень статті 13 Закону України «Про заставу» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин і укладання позичальником договору застави цінних паперів від 24 грудня 2007 року та договору застави майнових прав на передачу квартири від 15 жовтня 2009 року), договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об`єкти, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правоустановчих документів. Нотаріальне посвідчення договору застави нерухомого майна здійснюється за місцезнаходженням нерухомого майна, договору застави космічних об`єктів - за місцем реєстрації цих об`єктів.

Таким чином, Договір застави майнових прав на передачу квартири у власність № 93 від 15 жовтня 2009 року не може вважатись договором застави нерухомого майна (квартири), а пунктом 2.1.5 цього Договору, ОСОБА_2 (заставодавець) після набуття права власності на нерухоме майно та отримання відповідного документу, що підтверджує право власності, була зобов`язана укласти проте не уклала з заставодержателем (Банком) договір застави, за яким предметом застави мало б стати безпосередньо нерухоме майно (квартира).

У подальшому ОСОБА_2 відчужила за договором купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1 на користь відповідача ОСОБА_1 .

Згідно з ст. 16-1 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності або спеціального майнового права на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного об`єкта незавершеного будівництва/майбутнього об`єкта нерухомості навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження об`єкта іпотекою.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки.

Ураховуючи викладене, суд на підставі оцінених доказів дійшов висновку про те, що позивачем ТОВ «Діджі Фінанс» не надано доказів того, що між Банком та позичальником ОСОБА_2 у передбаченому Законом порядку було укладено договір іпотеки та (або) застави нерухомого майна (квартири).

Оскільки позичальник за кредитним договором ОСОБА_2 не укладала договору іпотеки (застави) нерухомого майна, до відповідача у справі ОСОБА_1 , який є добросовісним набувачем квартири, не перейшов обов`язок іпотекодавця і всі його зобов`язання.

Відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 2 липня 2019 року у справі № 48/340). Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна (пункт 51 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц).

Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 46.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19)).

Тому за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Такі висновки сформульовані у пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19).

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в позові проте з підстав, які не знайшли підтвердження доказами по справі, а тому визнані апеляційним судом помилковими.

З огляду на вищевказане, оскаржуване рішення районного суду підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, не можуть бути визнані підставою для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, тому апеляційним судом відхилені.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

На підставі ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати за розгляд справи апеляційним судом мають бути віднесені на рахунок апелянта і не підлягають розподілу.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» -задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 червня 2023 року - змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 09 жовтня 2023 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова