ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/1558/23 Номер провадження 22-ц/814/3628/23Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С.Г. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Гальонкіна С.А., Чумак О.В.

імена (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження в м. Полтава апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Потреби Сергія Миколайовича

на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26 квітня 2023 року,

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Потреба Сергій Миколайович звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 03 квітня 2023 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26 квітня 2023 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачеві.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції мотивував її тим, що зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, недоліки позовної заяви не усунуто, а тому, відповідно до приписів ч. 3 ст. 185 ЦПК України, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Не погодившись із ухвалою місцевого суду, її в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Потреба Сергій Миколайович, просив дану ухвалу скасувати, а справу направити до місцевого суду для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вказана ухвала суду не відповідає вимогам закону та створює позивачу перешкоди у доступі до правосуддя.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові) (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, представник ОСОБА_1 адвокат Потреба Сергій Миколайович звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 03 квітня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу триденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви (а.с. 46-48).

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції зазначив, що позовна заява не відповідає вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України, а саме: у позовній заяві позивач вказує, що за місцем реєстрації не проживає, адресу фактичного місця перебування (проживання) не повідомляє, під адресою листування вказано місце знаходження адвоката Потреби С.М., що, звісно, не є місцем проживання позивача; позивач вказує назву позову як поділ майна подружжя, хоча позовні вимоги не містять вимоги щодо поділу майна подружжя взагалі, позивач просить одночасно визнати за позивачем та відповідачем право спільної сумісної власності на житловий будинок, земельну ділянку, припинити за ними таке право та визнати знову за ними право спільної часткової власності на вказане майно, при цьому позивач не ставить питання (вимогу) щодо необхідності реального поділу із зазначенням способу та порядку майна як вказано у назві позову.

Крім того, позивач не вказала у позовній заяві також і відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів, у тому числі шляхом особистого звернення до відповідних експертів щодо визначення способу та порядку поділу майна, або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. До того ж, у розрахунку витрат містяться відомості про розміри витрат без зазначення виду наданих послуг.

Дану ухвалу місцевого суду було отримано представником позивача 03.04.2023 року о 18:45:25 год., що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с. 49, зворотня сторона).

Оскільки дану ухвалу суду було направлено після 17:00 години, тому днем її вручення є 04.04.2023 року.

07 квітня 2023 року на електронну адресу суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 адвоката Потреби С.М., в якій на виконання даної ухвали вказано, що у відповідності до ст. 175 ч. 3 ЦПК України у позовній заяві було зазначено місце проживання позивача, а ОСОБА_1 лише просила адресою для листування вважати адресу місця здійснення діяльності її представником.

Вказано, що позов подано з метою здійснення поділу майна подружжя, яке зареєстроване за відповідачем.

Окрім того, позивачем в повному обсязі виконано вимоги ст. 175 ЦПК України, а саме зазначено: заходи досудового врегулювання спору, забезпечення доказів або позову не здійснювалися, іншого позову до відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав не подано, докази підтвердження судових витрат будуть надані суду в строк, передбачений ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26 квітня 2023 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачеві.

Ухвала суду обґрунтована тим, що станом на 26 квітня 2023 року недоліки, які вказувалися в ухвалі судді від 03 квітня 2023 року позивачем не були усунуті, позивачу було надано достатньо часу для усунення недоліків, такі недоліки унеможливлюють вирішення питання про прийняття такої заяви і відкриття провадження у справі, тому позовна заява позивача підлягає поверненню.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя, що кореспондується із положеннями статті 4 ЦПК України, з огляду на які, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При цьому, апеляційний суд приймає до уваги, що за висновками ЄСПЛ, право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле протии Франції» від 04 грудня 1995 року). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine» заява № 23436/03, § 22, від 28 березня 2006 року).

Виходячи з приписів ст. 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: верховенство права, який передбачає право на справедливий суд та пропорційність.

Вимоги щодо змісту позовної заяви та документів, що додаються до позовної заяви, викладені в статтях 175 і 177 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 п. 3 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Згідно п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Положеннями ч. 2 ст. 185 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції вказав, що у позовній заяві позивач вказує, що за місцем реєстрації не проживає, адресу фактичного місця перебування (проживання) не повідомляє, під адресою листування вказано місце знаходження адвоката Потреби С.М., що, звісно, не є місцем проживання позивача.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначила адресу місця реєстрації АДРЕСА_1 . Адреса для листування: АДРЕСА_2 .

Згідно Витягу з реєстру Кременчуцької територіальної громади вбачається, місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Факт реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за вищевказаною адресою також підтверджено відповіддю Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради на запит суду (а.с. 41).

Посилання на те, що ОСОБА_1 за вказаною адресою не проживає позовна заява не містить.

Разом з тим, зазначення адреси для листування, яка відрізняється від її місця реєстрації нормами ЦПК України не заборонено.

Таким чином, залишення позову буз руху з вищевказаних підстав не ґрунтується на вимогах закону.

Однією з підстав залишення позову без руху місцевим судом зазначено те, що позивач не ставить питання (вимогу) щодо необхідності реального поділу із зазначенням способу та порядку майна, а просить одночасно визнати за сторонами право спільної сумісної власності на спірне майно та визнати право спільної часткової власності.

Проте, даний висновок суду є помилковим з огляду на наступне.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Зі змісту п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України вбачається, що позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Окрім того, положеннями ст. 189 ЦПК України передбачене право позивача в ході підготовчого провадження остаточно визначитися з предметом спору та позовними вимогами.

Висновок суду про невідповідність позовної заяви вимогам п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України є безпідставним.

В позовній заяві зазначено, що заходи досудового врегулювання спору, забезпечення доказів або позову не здійснювалися, іншого позову до відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав не подано, докази підтвердження судових витрат будуть надані суду в строк, передбачений ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для повернення позовної заяви, оскільки представником позивача в заяві про усунення недоліків надано належне спростування кожного недоліку вказаного в ухвалі Автозаводського районного суду м. Кременчука від 03 квітня 2023 року

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права є обґрунтованими.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно п. п. 3. 4. ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26 квітня 2023 року не відповідає вимогам діючого законодавства, а тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 6, ст. 379 ч. 1 п. 3, 4, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Потреби Сергія Миколайовича задовольнити.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26 квітня 2023 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді: С. А. Гальонкін

О. В. Чумак