У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2023 року м. Київ

Справа №369/2315/16-ц

Провадження № 22-ц/824/12663/2023

Резолютивна частина ухвали оголошена 04 жовтня 2023 року

Повний текст ухвали складено 09 жовтня 2023 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Мандрики О.П.

сторони: позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Лози Дмитра Ігоровича, на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася із позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що 03 серпня 1967 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва, актовий запис № 5446.

Від цього шлюбу в них неповнолітніх дітей немає.

Позивач свою позовну заяву мотивує тим, що подружнє життя не склалося, в зв`язку з тим, що вони з відповідачем мають різні погляди на подружнє життя, різні уподобання та смаки. вони не можуть знайти спільної мови та спільних інтересів, виникають постійні непорозуміння. Життєві обставини призвели до втрати взаєморозуміння, почуття любові та поваги один до одного.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2016 року позов задоволено. Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва, актовий запис № 5446.

Не погодившись із рішенням суду, представник відповідача адвокат Лоза Д.І. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати заочне рішення суду та закрити провадження по справі, мотивуючи тим, що судом допущено неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, невідповідні висновки суду обставинам справи, порушені норми матеріального та процесуального права.

Наголошує на відсутності спору між сторонами, вказує, що суд не взяв до уваги та не надав оцінки наданим суду доказам - Свідоцтву про розірвання шлюбу за актовим записом № 812 від 25 жовтня 1979 року, виданому повторно від 18.11.2014 року, та рішенню Народного суду Залізничного району м. Києва від 17 січня 1979 року, які підтверджують недобросовісність дій позивача ОСОБА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Лоза Д.І. підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Окунєв І.С. проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Надаючи оцінку аргументам, наведеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд виходить із такого.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, примирення між сторонами неможливе, а тому зберегти сім`ю не надається можливим.

Проте колегія суддів не може погодиться з таки висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Встановлено, що між сторонами 03 серпня 1967 року було зареєстровано шлюб у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва, актовий запис № 5446.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2016 року, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва, актовий запис № 5446.

Відповідно до матеріалів справи, рішенням народного суду Залізничного району м. Києва від 17 січня 1979 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було розірвано шлюб, який було зареєстровано у Палаці одруження Відділу реєстрації громадянського стану Київської міської ради народних депутатів за актовим записом № 5446 від 03 серпня 1967 року.

Ухвалою Київського Апеляційного суду від 26 січня 2021 року, позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за її апеляційною скаргою на Рішення Народного суду Залізничного району м. Києва від 17 січня 1979 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Верховного суду у складі колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2021 року ОСОБА_1 було відмовлено у відкритті касаційного провадження на Ухвалу Київського Апеляційного суду від 26 січня 2021 року.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 червня 2021 року ОСОБА_1 , було відмовлено у відкритті провадження за її заявою про перегляд за нововиявленими обставинами Рішення Народного суду Залізничного району м. Києва від 17 січня 1979 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Постановою Київського Апеляційного суду від 02 листопада 2021 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення, а Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 04 червня 2021 року - без змін.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 04 червня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу відмовлено.

Таким чином, законність та чинність Рішення Народного суду Залізничного району м. Києва від 17 січня 1979 року, про розірвання шлюбу, є чинним.

На підставі Рішення Народного суду Залізничного району м. Києва від 17 січня 1979 року про розірвання шлюбу, між сторонами було зареєстроване розірвання шлюбу у РАЦС Залізничного району м. Києва від 25 жовтня 1979 року за актовим записом № 812.

18 листопада 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом 'янського управління юстиції у м. Києві було повторно видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 .

Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», яка узгоджується із Рішенням Конституційного Суду України № 1-рп/99 по справі № 1-7/99 за конституційним зверненням про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів визначено, що до таких правовідносин застосовується діючий на той час КпШС України 1969 року.

Згідно до ч. 1 ст. 38 КпШС, за життя подружжя шлюб може бути розірваний шляхом розлучення за заявою одного з подружжя або їх обох.

Частиною 2 ст. 40 КпШС встановлено, що шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими.

Статтею 44 КпШС визначено, що шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Відповідно до ст. 180 КпШС реєстрація розірвання шлюбу на підставі рішення суду провадиться після пред`явлення подружжям або одним із них копії рішення, що набрало законної сили (виписки з нього), а також квитанції про сплату визначеної судом суми.

Таким чином, якщо шлюб було розірвано у судовому порядку до 1 січня 2004 р. шлюб вважається розірваним з моменту реєстрації в органах РАЦС, тобто з 25 жовтня 1979 року шлюб між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є розірваним.

Разом з тим, 11 березня 2016 року, ОСОБА_1 , як позивач повторно звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просила розірвати шлюб, який було зареєстровано у Палаці одруження Відділу реєстрації громадянського стану Київської міської ради народних депутатів за актовим записом № 5446 від 03 серпня 1967 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У наведених правових нормах мова йде про преюдиційні факти. Преюдиційність

у процесуальному праві обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набравшим законної сили судовим рішенням або вироком у будь-якій іншій справі. Преюдиційність дозволяє уникнути ухвалення суперечливих судових актів щодо одного й того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу та засобів

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Тлумачення змісту пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Закриття провадження у справі допускається за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України», заява № 48553/99, від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, констатовано існування усталеної практики конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Відповідно до рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», заява № 24465/04, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Водночас ЄСПЛ констатує, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою за умови, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі №320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) зазначила, що «Згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі» (пункти 26, 27).

Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про скасування заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та закриття провадження у даній справі, оскільки, рішенням Народного суду Залізничного району м. Києва від 17 січня 1979 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тобто рішення постановлено з приводу спору між тими самими сторонами про той саме предмет.

Керуючись ст.ст. 255,268, 367, 368, 369, 374, 377, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Лози Дмитра Ігоровича- задовольнити.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2016 року - скасувати, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної ухвали шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна