Справа №: 343/758/23
Провадження №: 2/0343/271/23
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2023 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді Тураша В. А.,

секретаря Лукань О.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, суд-

В С Т А Н О В И В :

Позивач просить ухвалити рішення, яким:

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання в розмірі 1/4 усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову на весь строк встановлення інвалідності;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 всі понесені судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що він, ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 .

Він хворіє на розсіяний склероз, має третю групу інвалідності. У зв`язку із захворюванням він позбавлений можливості працювати та утримувати себе, оскільки фізично не має змоги виконувати будь-які функції.

Факт його захворювання підтверджується:

довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії № 207276 від 26.02.2023, яка підтверджує той факт, що він має третю групу інвалідності;

випискою із медичної карти стаціонарного хворого 28643/2022, яка підтверджує його діагноз - розсіяний склероз, а також підтверджує той факт, що він позбавлений можливості працювати та утримувати себе у зв`язку з хворобою: «На відчуттях оніміння правої кисті, змінено чутливість по всьому тілу, слабкість у ногах, обмеження у відстані, яку може пройти, хиткість»;

індивідуальною програмою реабілітації інвалідів № 66 від 26.01.2023.

Таким чином, у зв`язку з захворюванням та поганим самопочуття, він позбавлений можливості себе самостійно обслуговувати та жити нормальним повноцінним життям в соціумі, йому важко виконувати щоденні завдання. Він не має змоги забезпечувати себе самостійно у зв`язку із розвитком захворювання, не може працювати, а тому потребує матеріальної допомоги та забезпечення.

На даний момент, він проживає разом зі своєю матір`ю - ОСОБА_3 . Однак, мама не в змозі забезпечити його необхідним, оскільки теж хворіє та має третю групу інвалідності довічно.

При цьому на утриманні матері також перебуває його молодший брат - ОСОБА_4 , який на даний момент є студентом денної форми навчання і тому не має змоги працювати.

Натомість батько - ОСОБА_2 є працездатним здоровим чоловік, працює та отримує стабільний дохід, однак добровільно допомагати йому матеріально відмовляється, не зважаючи на те, що чудово знає у якому скрутному становищі він перебуває і що він потребує коштів на лікування, реабілітацію та проживання.

Враховуючи його стан здоров`я та захворювання, що не дозволяє йому працювати та угримувати себе, враховуючи, що окрім батька, йому нікому допомогти, він змушений звертатися до суду із даним позовом.

Обов`язок утримувати непрацездатних повнолітніх дітей є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків.

Йому необхідні кошти для життя та лікування, зокрема для купівлі продуктів, одягу, ліків та на інші потреби, однак відповідач вважає, що його обов`язок як батька щодо утримання дитини закінчився досягненням ним повноліття, і він як непрацездатна дитина більше не потрібний йому та не має права на отримання від нього аліментів.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка являється інвалідом III групи є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки зазначений медичний діагноз вказує на потребу матеріального утримання з боку батьків.

З огляду на наведене, враховуючи його стан здоров`я та неможливість працювати та утримувати себе, той факт, що його мати теж хворіє та має інвалідність, брат є студентом, а натомість відповідач працює та має матеріальну можливість сплачувати йому аліменти, просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі (а.с.1-3).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.03.2023 цивільна справа № 343/758/23 про стягнення аліментів передана на розгляд судді Турашу В.А. (а.с.17).

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 31.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 343/758/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Призначено підготовче судове засідання.

Визначено відповідачу п"ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.18).

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позов, в якому зазначив, що даний позов є безпідставний, необґрунтований та такий, що не підлягає до задоволення .

Повністю непрацездатними можуть бути визнані інваліди 1 і 2 груп. Інваліди 3 групи вважаються особами зі зниженою працездатністю, здатними, тим не менш виконувати певні види робіт при виконанні всіх призначень лікаря. Як правило, наявність 3-ої групи не є показанням для обов`язкового призначення аліментів. Проте, непрацездатні повнолітні інваліди 3 групи мають право подати позов на виплату аліментів, якщо неможливе працевлаштування, здатне забезпечити їх засобами на життя і не нашкодити здоров`ю. 3 група інвалідності є робочою, проте позивач не надав доказу ступеня втрати працездатності.

Позивач не надав суду доказів того, що стоїть на обліку у центрі зайнятості та чи : а) отримує матеріальну допомогу як безробітний; б)чи пропонувалась йому центром зайнятості будь-яка робота і якщо так, то чи він погодився чи відмовився від роботи.

Інвалідам забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом. Інвалідам гарантується забезпечення роботи вдома. Інваліди, які не досягли пенсійного віку, мають право бути зареєстрованими у державній службі зайнятості як безробітні.

Також позивач не надав доказів того, чи отримує він пенсію як особа з інвалідністю.

В історії хвороби позивача вказано основний діагноз: «Розсіяний склероз», проте твердження , що через дане захворювання він позбавлений можливості працювати та утримувати себе, нічим не підтверджено.

Некоректним є посилання позивача на анамнез , який вказаний в історії хвороби 28643/2022, як підставу призначення аліментів, оскільки анамнез - це суб`єктивна характеристика пацієнтом функціонального стану найважливіших органів і систем свого організму, яка заноситься в історію хвороби зі слів пацієнта.

Разом з тим, в історії хвороби вказано основний діагноз - розсіяний склероз.

Одночасно в історії хвороби вказано, що "у 2022 році лікувався в ОКЛ з діагнозом «розсіяний склероз» , пройшов курс лікування, у вересні 2022 було загострення і після курсу лікування вписаний з покращенням".

Також некоректним є посилання позивача на індивідуальну карту реабілітації інвалідів № 66 як доказ необхідності призначення аліментів , оскільки у ній немає жодної відмітки про виконання з січня по день подачі позову 22.03.2023 року реабілітаційних заходів по призначенню.

За позовом ОСОБА_3 у відповідності до рішення Долинського районного суду від 07.12.2020 він сплачує аліменти на утримання старшого сина, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який навчається у Вищому навчальному закладі . Призначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, суд у своєму рішення вказав на наявність у нього на утриманні сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в іншому шлюбі. В даний час в суді є справа за позовом ОСОБА_3 (матері позивача) про зміну способу стягнення з нього аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку, проте справа ще не розглянута.

За таких обставин позивач не надав жодних достатніх, належних і допустимих доказів того, що в силу захворювання на розсіяний склероз він немає можливості працювати, а також потребує стороннього догляду та піклування, а тому у позові просить відмовити (а.с.26).

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 25.04.2023 закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.29).

Позивач ОСОБА_1 в судові засідання не з`явився, причини своєї неявки не повідомив, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений судом.

Представник позивача адвокат Комарницький Е.Г. (копія ордеру серії АТ №103968 а.с.15) в судовому засіданні позовні вимоги зменшив , просив ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання в розмірі 1/6 усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову на весь строк встановлення інвалідності, та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 всі понесені судові витрати, з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 , в судові засідання не з`явився, причини своєї неявки не повідомив, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений судом, про що свідчать: оголошення на офіційному сайті Долинського районного суду про виклик в судове засідання (а.с.21), рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.22).

Представник відповідача адвокат Дуткевич М.В. (ордер серії АТ №1031954 а.с.25) в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зіславшись на викладені у відзиві обставини , просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за їх безпідставністю.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, які з`явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи, відзив на позовну заяву, дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

Відповідно до вимог ст.ст. 263,264 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Ст.ст. 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Відповідно до положень ст. 198 СК України, батьки зобов`язані матеріально утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Аб. 1 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за №3 встановлено, що відповідно до ст. 180 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина.

Ст.200 СК України, встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і(або) у частці від заробітку(доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У відповідності до вимог ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання повнолітньої дитини можуть бути призначені за наявності юридичних складових у сукупності певних умов, а саме: потреба у матеріальній допомозі повнолітніх непрацездатних дочки, сина, а також якщо батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Вказаний висновок зробив Верховний Суд в своїй постанові від 20.05.2019 у справі 713/61/18-ц.

Сімейний Кодекс України не містить поняття "повнолітня непрацездатна дитина".

Згідно з ч. 4 ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" до осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку.

Відповідно до абз. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого ст. 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Положення ч. 3 ст. 75 СК України відносять до категорії "непрацездатні" осіб з інвалідністю I, II та III групи.

Отже, повнолітньою непрацездатною дитиною у розумінні ст. 198 СК України є повнолітні син або дочка, визнані в установленому порядку особами з інвалідністю (таке ж тлумачення указаного поняття здійснено Конституційним Судом України у рішенні від 11 лютого 2014 року №1-рп/2014).

За приписами ст. 1 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров`я особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється І, ІІ чи ІІІ група інвалідності (ч. 3 ст. 7 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні").

Згідно з копії свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 27.08.2001, ОСОБА_1 (позивач), народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 11. Його батьками записані: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.6).

З копії довідки МСЕК серії 12ААГ №207276 , виданої 26.01.2023 Калуською міжрайонною МСЕК, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являється особою з ІІІ групою інвалідності загального захворювання з 02.01.2023 . Інвалідність встановлена на строк до 01 лютого 2024 року (а.с.8).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає з матір`ю ОСОБА_3 , що не заперечується представниками сторін по справі.

Згідно висновку МСЕК серії 12ААВ №761854 від 06.07.2022, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 визнана особою з інвалідністю ІІІ групи загального захворювання. Інвалідність встановлена повічно (а.с.13).

Відповідно до положень ст.198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Тобто, батьки продовжують бути зобов`язаними утримувати свою дитину після досягнення нею повноліття за наявності у сукупності таких обставин: дочка або син є непрацездатними; непрацездатні повнолітні діти потребують матеріальної допомоги; наявність у батьків можливості надати таку допомогу.

Під потребою матеріальної допомоги розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги - пенсій та допомог у зв`язку з інвалідністю.

Батьки не зобов`язані утримувати повнолітню дитину, якщо вони самі є непрацездатними та потребують допомоги або якщо їхній заробіток не дозволяє їм здійснювати утримання.

Згідно з ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

У ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» визначено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 1 січня 2023 року 2093 гривні.

Відповідно до довідки про отримання допомоги №1044 виданої УСЗН Калуської райдержадміністрації від 03.07.2023 (а.с.47) позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в УСЗН Калуської райдержадміністрації району і отримує державну соціальну допомогу особі з інвалідністю 3 групи .

Сума доходу за січень місяць 2023 року становить 2032,26 грн.; за лютий - червень місяць 2023 року - 2100,00 грн (щомісячно).Загальна сума доходу за період з 01.01.2023 до 30.06.2023 становить 12532,26грн(а.с.47).

Отже розмір соціальної допомоги , яку отримує позивач, забезпечує його прожитковий мінімум, встановлений Законом .

Надані позивачем докази не свідчать про те, що призначеної соціальної допомоги в розмірі більшому за прожитковий мінімум, встановлений державною, йому недостатньо для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я , купівлі набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості в зв`язку з чим він потребує матеріальної допомоги .

Крім того, позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів того, що відповідач має можливість надавати таку матеріальну допомогу.

Так, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_6 як на час звернення до суду з позовом, так і під час розгляду справи, має скрутний матеріальний стан, з 27.04.2018 не працює, про що свідчить копія дубліката трудової книжки НОМЕР_2 видана на ім`я позивача (а.с.57), на утриманні відповідача перебуває малолітній син,ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (копія повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с.43), народжений в іншому шлюбі.

Крім того, з відповідача на користь матері позивача, ОСОБА_3 , стягуються аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , який продовжує навчання про що свідчить рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 16.08.2023, справа №343/611/23, яким ухвалено: Змінити спосіб стягнення та розмір аліментів, визначений рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 07 грудня 2020 року в цивільній справі № 343/1858/20, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який продовжу є навчатись, в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень щомісячно.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який продовжує навчатись, в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно.

Стягнення аліментів в новому розмірі розпочати з часу набрання даним рішенням законної сили і проводити до закінчення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років, припинивши з цього моменту стягнення аліментів за рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 07 грудня 2020 року в цивільній справі № 343/1858/20. Рішення набрало законної сили (а.с.82-84).

Таким чином судом встановлено, що відповідач не маючи доходу, маючи на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (якого він зобов`язаний утримувати згідно Закону) та повнолітнього сина, який продовжує навчання, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ( на утримання якого стягуються аліменти згідно рішення Долинського районного суду від 16.08.2023) , не має можливості надавати допомогу повнолітньому непрацездатному синові ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який окрім цього отримує державну соціальну допомогу в розмірі більшому за прожитковий мінімум, встановлений державною .

У зв`язку з наведеними обставинами та враховуючи вище наведені норми Закону, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача є належним чином не доведеними, а тому у їх задоволенні слід відмовити.

Позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

На підставі ст.ст. 182,191,198,200, 201 СК України, керуючись ст.ст. 141, 258, 259,264, 265, 268, 352,354,355 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 , житель АДРЕСА_1 .

Відповідач : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІПН НОМЕР_5 , житель АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено 12.10.2023

Суддя Долинського районного суду В. А. Тураш