справа № 646/4086/20
провадження № 2/631/81/23
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без розгляду
13 жовтня 2023 року селище міського типу Нова Водолага
Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Трояновської Т. М.,
за участю секретаря судового засідання Тиндик С. М.,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі судових засідань приміщення Нововодолазького районного суду Харківської області цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист права власності, стягнення матеріальної та моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Червонозаводського районного суду міста Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просив зобов`язати останнього на своїй дачі за адресою: АДРЕСА_1 , за власний рахунок самочинно поставлений на ділянку ОСОБА_1 паркан перенести на лінію межових знаків, встановлених 19 жовтня 2017 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Терра Інвест» згідно плану схеми, що є у позивача з підписами комісії у складі голови Паська С. М. і депутата районної ради Зінченко М. М., стягнути з ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду у розмірі 1055 гривень 00 копійок, моральну шкоду у розмірі 5000 гривень 00 копійок та судові витрати по справі.
Ухвалою Червонозаводського районного суду міста Харкова, постановленої 15 липня 2020 року під головуванням судді Єжова В. А., цивільну справу з єдиним унікальним № 646/4086/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист права власності, стягнення матеріальної та моральної шкоди направлено за підсудністю до Нововодолазького районного суду Харківської області.
Зі змісту вказаної ухвали вбачається, що підставою для її передачі є те, що судом при вирішенні питання про відкриття провадження у справі було встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами стосуються нерухомого майна, а саме земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , тому у відповідності до приписів частини 1 статті 30 Цивільного процесуального кодексу України позовна заява ОСОБА_1 підлягає розгляду у Нововодолазькому районному суді Харківської області.
23 грудня 2020 року за вхідним № 6974/20-вх з Червонозаводського районного суду міста Харкова відповідно до ухвали, постановленої 15 липня 2020 року під головуванням судді Єжова В. А., надійшла цивільна справа з єдиним унікальним № 646/4086/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист права власності та стягнення матеріальної та моральної шкоди.
Положеннями пункту 1 частини 1 статті 31 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Частиною 3 статті 31 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.
При цьому відповідно до змісту статті 32 зазначеного кодифікованого закону України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.
11 березня 2021 року за вхідним № 1390/21-вх в порядку, передбаченому частиною 7 статті 187 Цивільного процесуального кодексу України, судом отримано інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача по справі ОСОБА_2 .
Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 11 березня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист права власності та стягнення матеріальної та моральної шкоди, залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали суду, а також роз`яснено наслідки невиконання ухвали суду.
Позивачем в установлений законом та зазначений в ухвалі суду від 11 березня 2021 року строк, недоліки, що були підставою для залишення позовної заяви без руху, усунуті.
Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 02 квітня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист права власності, стягнення матеріальної та моральної шкоди, вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
Позивач, ОСОБА_1 , у судові засідання, що були призначені на 06 вересня 2023 року, 21 вересня 2023 року та 13 жовтня 2023 року не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений відповідно до приписів статті 128 Цивільного процесуального кодексу України шляхом направлення судової повістки про виклик на адресу місця проживання, що була зазначена у позові. Позивач, ОСОБА_1 , судові повістки не отримує, останні були повернуті на адресу суду з відміткою відділення УДППЗ «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою». Про причини своєї неявки позивач жодного разу суд не повідомив, ніяких клопотань на адресу суду не направляв, з заявами про розгляд справи за його відсутності на адресу суду не звертався.
Крім того, відповідач, ОСОБА_2 , у судові засідання теж не з`являвся, хоча про дату, час і місце цього засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Про причини своєї неявки суд не повідомив, ніяких клопотань на адресу суду не направляв, судові повістки були повернуті на адресу суду з відміткою відділення УДППЗ «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою».
З цього приводу слід зазначити, що частиною 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Приймаючи до уваги той факт, що судом створені необхідні умови для реалізації учасниками справи, своїх процесуальних прав на участь у розгляді справи в суді, враховуючи, відсутність підстав для визнання їх явки обов`язковою, суд вважає за можливе провести судове засідання без участі сторін, вирішивши в ньому питання про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду.
Отже, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи та всі фактичні данні, які мають значення для вирішення питання про залишення позову без розгляду, перевіривши їх доказами, безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши матеріали справи, що містять наявні в ній письмові докази, суд вважає, що позовну заяву ОСОБА_1 слід залишити без розгляду внаслідок повторної неявки позивача у судове засідання без поважних причин та неповідомлення про причини такої неявки, виходячи з наступного.
Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.
Згідно з положеннями частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Так, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України).
Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
Слід звернути увагу, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Також Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року зазначив, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду, за своєю природою, потребує регулювання з боку держави.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається Цивільним процесуальним кодексом України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
Відповідно до пункту 2 частини 7 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістки надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованому у встановленому законом порядку.
Як убачається з матеріалів справи, позивач, ОСОБА_1 , неодноразово, належним чином повідомлявся судом про дату, час і місце розгляду справи за адресою місця проживання, вказаної ним у позовній заяві та заявах по суті справи, а саме: АДРЕСА_2 .
У судові засідання, що призначались на 06 вересня 2023 року, 21 вересня 2023 року та 13 жовтня 2023 року позивач не з`являвся, про причини своєї неявки суд не повідомляв, ніяких клопотань та заяв на адресу суду не направляв, у тому числі щодо розгляду справи за його відсутності, судові повістки про виклик до суду були повернуті суду з відміткою відділення УДППЗ «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою».
Позивач, ОСОБА_1 , за цей час ніяких клопотань чи заяв про зміну місця проживання, розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи на адресу суду не надсилав. Як вже зазначалось, про причини своєї неявки ОСОБА_1 суд не повідомляв.
При цьому, як вбачається із матеріалів справи позивач з березня 2022 року взагалі не цікавився ані ходом розгляду справи за його цивільним позовом, ані її результатом.
У даному випадку суд виходить з того, що учасник справи повинен проявляти обачність і, оскільки вирішується питання про його права та обов`язки, він повинен як цікавитись результатом розгляду справи, так і повідомляти суд про зміну місця проживання, щоб суд міг його належним чином повідомити.
Також суд вважає за необхідне зазначити, окрім процесуальних прав Цивільне процесуальне законодавство України наділило учасників справи й певними процесуальними обов`язками.
Так, відповідно до пунктів 1 та 2 частини 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.
При цьому, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається (частини 1 статті 44 Цивільного процесуального кодексу
Зловживання процесуальними правами визначається як дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, яким є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Імперативними приписами частини 1 та 3 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Із матеріалів справи убачається, що позивач ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не повідомляв суд про зміну свого місця проживання або місцезнаходження, адресу місця роботи та електронної пошти не зазначав, а отже вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи.
Обставини неявки у судове засідання ОСОБА_1 , якому було достовірно відомо про дату, час та місце проведення судового засідання, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення ним своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, що призводить до затягування судового розгляду даної справи.
Приписи частини 5 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачають обов`язок суду залишити позовну заяву без розгляду у разі повторної неявки позивача, який належним чином повідомлений про місце і час судового розгляду, в судове засідання і, якщо від нього не надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність.
Судом встановлено, що матеріали цивільної справи не містять заяв від ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи або щодо можливості розгляду справи за відсутності сторони позивача.
Європейський суду з прав людини у своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.
Практикою Європейського суду з прав людини також встановлено, що якщо заявники у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду їх справи їх права на доступ до правосуддя не є порушеними.
Також суд враховує правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 18 грудня 2019 року у справі № 9901/949/18 (провадження № 11-1179заі19) та від 27 травня 2020 року у справі № 9901/11/19 (провадження №11-122заі20) про те, що загальнообов`язкові процесуальні правила є певною формою реалізації гарантій особи (кожного) на звернення до суду за захистом свого порушеного права чи обмеження свобод. У них презюмується, що кожен, хто звертається до суду за захистом свого права, відповідно до принципів верховенство права, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, гласності і відкритості судового процесу, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, буде активним учасником судового провадження, зможе безпосередньо чи опосередковано через свого представника отримати судовий захист свого права.
Правила встановлюють умови та підстави, які спрямовані на те, щоб учасники судового процесу й, зокрема, суд не могли свавільно обмежити право особи на судовий розгляд справи по суті заявлених вимог через ухвалення будь-якого виду судового рішення, що припинить провадження у справі. Водночас правила цієї статті прописують наслідки та умови, які можуть настати для особи, яка не дотримується правил (процесу) судового провадження.
Суд зауважує, що у разі відсутності у позивача наміру брати участь у судовому засіданні, положеннями статей 223, 257 Цивільного процесуального кодексу України передбачено подання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності. Тобто право позивача як особи, яка подала позов та зацікавлена в його розгляді, не бути присутнім у судовому засіданні кореспондується з його обов`язком подати до суду відповідну заяву про розгляд справи за його відсутності.
Приписами пункту 3 частини 1 статті 257 Цивільного процесуального кодексу України регламентовано, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.
Наслідки, зазначені у пункті 3 частини 1 статті 257 Цивільного процесуального кодексу України настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Як вже зазначалося, якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.
Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.
В даному випадку неявка сторони позивача позбавили суд можливості встановити всі обставини справи, необхідні для вирішення спору.
При цьому, ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 9901/278/21 (провадження № 11-126заі22).
У рішенні від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03, у справі «Цихановський проти України» Європейський суд з прав людини зазначив «…. саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні»
Зважаючи на викладене, у зв`язку з неодноразовою неявкою позивача, ОСОБА_1 , у судові засідання, суд на підставі статтей 223 та 257 Цивільного процесуального кодексу України, вважає за необхідне залишити позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист права власності, стягнення матеріальної та моральної шкоди, без розгляду.
Одночасно, суд вважає за необхідно роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 2 статті 257 Цивільного процесуального кодексу України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтею 55 Конституції України, статтями 1, 5, 7, 13, 18, 42, 46, 76, 80, 89, 128, 131, 211, 214, 223, 257, пунктом 1 частини 1 та частиною 2 статті 258, статтями 259, 260, частиною 2 статті 261, частинами 5 та 11 статті 272, частиною 2 статті 352, пунктом 16 частини 1 статті 353, частиною 2 та 3 статті 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист права власності, стягнення матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.
Роз`яснити позивачу, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження такої ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду та з інших поважних причин.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Суддя: Т. М. Трояновська