Справа № 185/2352/23
Провадження № 2/185/2332/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 жовтня 2023 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Болдирєвої У.М.

з участю секретаря судового засідання Бублик А.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

14 лютого 2023 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Мелешка Івана Володимировича звернувся з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Позиція позивача

Позивач посилається на те, що 18 лютого 2012 року між ним та відповідачкою був укладений шлюб, рішенням суду від 22 червня 2021 року шлюб розірваний.

У період шлюбу, а саме 19 квітня 2017 року, за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 2-460 від 19 квітня 2017 року, посвідченого Першою павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області.

Зазначене майно було придбано за спільні кошти подружжя, в інтересах сім`ї і є спільним сумісним майном. Добровільної згоди щодо поділу цього майна не досягнуто.

Позивач просить визнати квартиру за адресою АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та поділити це майно, визнавши за кожним з колишнього подружжя право власності на 1/2 частку цієї квартири.

Заперечення відповідачки

29 травня 2023 року надійшов відзив, за змістом якого відповідачка позовні вимоги не визнає, посилається на те, що спірна квартира не є спільним сумісним майном подружжя, а належить особисто їй, оскільки придбана за кошти, отримані від продажу її особистого майна (однокімнатної квартири) та частково надані її матір`ю ОСОБА_3 . До шлюбу їй належала однокімнатна квартира за адресою АДРЕСА_2 , яка була продана нею 14 грудня 2017 року за 49 791 грн. Грошові кошти на купівлю спірної квартири у розмірі 100 000 грн надала її матір ОСОБА_3 .

Фактичні обставини, встановлені судом

Згідно з текстом судового рішення від 22 червня 2021 року у справі № 185/2702/21, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб 18 лютого 2012 року, від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішення суду про розірвання шлюбу ухвалено 22 червня 2021 року, набрало законної сили 23 липня 2021 року, міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень під реєстраційним номером 97865294.

Як визначено частиною 2 статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Таким чином сторони перебували в зареєстрованому шлюбі у період з 18 лютого 2012 року по 23 липня 2021 року.

19 квітня 2017 року здійснено державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру за адресою АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, нотаріальні бланки серії НМА 623099, НМА 623100, серія та номер: 2-460, виданий 19 квітня 2017 року, видавник: Перша павлоградська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, державний нотаріус Тимченко О.М. (а.с.6-7)

На день укладення договору купівлі-продажу квартири від 19 квітня 2017 року ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 , згідно пункту 23 договору, придбання квартири вчиняється за письмовою згодою чоловіка покупця ОСОБА_1 .

Норми права, які застосував суд

Відповідно до положень статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто спільна сумісна власність подружжя на майно, придбане у період шлюбу, презюмується.

ОСОБА_2 стверджує, що спірна квартира не є спільним сумісним майном подружжя, оскільки придбана за її особисті кошти. До шлюбу їй належала однокімнатна квартира АДРЕСА_3 . 14 грудня 2017 року вона продала цю квартиру за 49 791 грн.

Відповідачка зазначає, що спірна квартира була придбана за 74 950 грн, це кошти, які отримані від продажу однокімнатної квартири, а також надані її матір`ю.

До відзиву додано копію договору купівлі-продажу квартири від 14 грудня 2017 року, за змістом якого ОСОБА_2 продала квартиру АДРЕСА_3 , яка належала їй на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого у травні 2010 року, на час придбання цієї квартири відповідачка не перебувала у зареєстрованому шлюбі, тому квартира була її особистою власністю. (а.с.65)

Згодом відповідачкою було надано копію повного тексту договору купівлі-продажу квартири від 14 грудня 2017 року, за змістом якого продаж квартири, яка належала особисто ОСОБА_2 , вчинено за узгодженою між сторонами ціною 49 791 грн, зазначена сума отримана продавцем від покупця до укладення і підписання договору. (а.с.104-105)

Свідок ОСОБА_3 матір відповідачки у судовому засіданні пояснила, що вона надала кошти своїй дочці ОСОБА_6 на купівлю однокімнатної квартири АДРЕСА_3 , ця квартира була куплена ще до весілля ОСОБА_6 . Після одруження з позивачем ОСОБА_6 жила в цій квартирі разом з сім`єю. У 2017 році виникла необхідність у розширенні житлової площі, оскільки ОСОБА_6 була вагітна другою дитиною. Двокімнатна квартира за адресою АДРЕСА_1 була куплена на гроші, надані свідком, але оформлена на ім`я ОСОБА_6 . За усною домовленістю свідок надала кошти на купівлю квартири у борг. Кошти надавалися в іноземній валюті доларах США, у гривневому еквіваленті сума складала приблизно 100 000 грн. Кошти на придбання двокімнатної квартири 6500 доларів США свідок особисто віддала продавцю квартири. Квартира купувалася для потреб сім`ї ОСОБА_6 . На час купівлі квартири чоловік ОСОБА_6 не працював. Згодом ОСОБА_6 продала однокімнатну квартиру по АДРЕСА_4 , яка належала їй особисто, і частково віддала свідку борг у розмірі 49 000 грн. Залишилися неповернутою сума 51 000 грн, свідок не вимагала повернення цих коштів, вважаючи це подарунком.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що вона дружить з ОСОБА_8 , хрестила її сина. Під час спілкування з сім`єю ОСОБА_6 свідок дізналась про те, що мама ОСОБА_6 давала гроші в борг Кристині та її чоловіку на придбання двокімнатної квартири. Під час придбання цієї квартири у ОСОБА_6 була маленька дитина, а її чоловік не працював.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що квартиру за адресою АДРЕСА_1 продавала його матір. Він був присутній разом з матір`ю у нотаріуса при укладанні договору купівлі-продажу. Договір укладала та підписувала ОСОБА_10 , а гроші за квартиру віддавала матір ОСОБА_6 .

Таким чином поясненнями свідків підтверджено, що гроші на покупку спірної квартири були надані матір`ю відповідачки - ОСОБА_3 . Про це зазначив свідок ОСОБА_9 , який не є родичем будь-кого із сторін і не має зацікавленості у результаті розгляду справи. Свідком чітко зазначено, що продавець спірної квартири отримав грошові кошти готівкою саме від ОСОБА_3 .

Факт отримання продавцем спірної квартири грошових коштів від ОСОБА_3 позивачем не спростований. Таким чином суд вважає встановленою обставину, на яку посилається відповідачка у відзиві, а саме, що спірна квартира була придбана за кошти, позичені у матері відповідачки - ОСОБА_3 .

Згідно з частиною 4 статті 65 Сімейного кодексу України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Спірна квартира купувалася в інтересах сім`ї для спільного проживання, таким чином усний договір позики грошей між відповідачкою та її матір`ю був укладений в інтересах сім`ї і створював обов`язки для подружжя ОСОБА_11 .

Частина боргу була повернута відповідачкою своїй матері за рахунок коштів, отриманих від продажу однокімнатної квартири по АДРЕСА_4 . Повернення боргу не оформлювалося документально, однак документально доведено факт продажу квартири, що належала особисто відповідачці, та отримання відповідачкою коштів у розмірі 49 791 грн за договором купівлі-продажу квартири від 14 грудня 2017 року. (а.с.104-105) ОСОБА_3 , допитана у судовому засіданні як свідок, підтвердила факт повернення їй частини боргу у сумі 49 000 грн.

Щодо суми боргу, яка залишилася неповернутою (51 000 грн) ОСОБА_3 зазначила під час допиту у судовому засіданні, що не буде вимагати повернення цих коштів, пробачає цей борг дочці та її чоловіку.

Як визначено статтею 605 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Таким чином внаслідок прощення боргу зобов`язання подружжя ОСОБА_11 стосовно повернення ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 51 000 грн припинилося.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що спірна квартира набута під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, однак вартість цієї квартири частково сплачена за кошти, отримані відповідачкою від продажу її особистого майна (однокімнатної квартири, придбаної до укладення шлюбу).

Тому 49/100 часток спірної квартири є особистим майном ОСОБА_2 , інші 51/100 часток є спільним сумісним майном та підлягають поділу між сторонами.

За змістом статей 69, 70 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як визначено частинами 4,5 статті 71 Сімейного кодексу України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Як передбачено ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Спільні 51/100 часток квартири підлягають поділу між сторонами у рівних частках: 51/200 кожному з подружжя.

З урахуванням 49/100 часток, яка особисто належить ОСОБА_2 , їй належатиме право власності на 149/200 часток квартири.

Для зручності частки у праві власності колишнього подружжя ОСОБА_11 на спірне майно слід округлити і визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку квартири, а за ОСОБА_2 на 3/4 часток квартири.

Отже позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме слід припинити право спільної сумісної власності на майно подружжя квартиру АДРЕСА_1 , визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку цього майна, а за ОСОБА_2 на 3/4 часток.

Розподіл судових витрат

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1100 грн, заявлені позовні вимоги про визнання за ним права на 1/2 частку квартири.

Пропорційно до розміру задоволених вимог (визнання за позивачем права власності на 1/4 частку квартири) з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на сплату судового збору у розмірі 550 грн.

Керуючись статтями 264-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Припинити право спільної сумісної власності на майно подружжя квартиру АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 (одну четверту) частку квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 3/4 (три четвертих) часток квартири АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору у розмірі 550 (п`ятсот п`ятдесят) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у Дніпровський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

- ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

- ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя У.М. Болдирєва