П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2023 року м. Київ

Справа №754/2471/20

Провадження № 22-ц/824/11214/2023

Резолютивна частина постанови оголошена 04 жовтня 2023 року

Повний текст постанови складено 05 жовтня 2023 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Мандрики О.П.

сторони: позивач ОСОБА_1

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація»

третя особа ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 травня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація», третя особа - ОСОБА_2 , про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору та договору поруки,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду з позовною заявою до ТОВ «ФК «Інновація», третя особа - ОСОБА_2 про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору та договору поруки, а саме просить суд визнати недійсним з моменту укладення договір поруки № 132 від 18 липня 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та АБ «Факторіал-Банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Інновація» та кредитний договір № 132-В/05 від 18 липня 2007 року, укладений між ОСОБА_2 та АБ «Факторіал-Банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Інновація».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, 18 липня 2007 року між третьою особою та АБ «Факторіал-Банк», правонаступником якого на сьогоднішній день є ТОВ «ФК «Інновація» було укладено кредитний договір № 132-В/05, який підписаний сторонами із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої Банком для будь-яких клієнтів-фізичних осіб.

Згідно умов кредитного договору третій особі повинні були бути надані кредитні кошти у розмірі 50 000 доларів США строком погашення до 18 липня 2012 року зі сплатою 13 % річних за користування кредитними коштами. Окрім того, з АБ «Факторіал-Банк» та позивачем було укладено договір поруки від 18 липня 2007 року за № 132.

Просить вказані договори визнати недійсними з огляду на те, що порядок видачі та погашення кредиту не відповідає вимогам законодавства України та Інструкції про касові операції в банках України. Щодо порушення Закону України «Про захист прав споживачів» позивач обґрунтовує тим, що вказаний вище кредитний договір та договір поруки було підписано під впливом обману з боку банку, а окрім того, сторонами не узгоджено всіх істотних умов договору, оскільки узгоджені у договорі розміри відсоткової ставки за кредитом не відповідають фактично встановленим у договорі розмірам. Перед укладанням договору Банк навмисно ввів позивача в оману через свідомо не надану інформацію, яку повинен був надати перед укладанням правочинів для всебічного і повного ознайомлення з умовами кредитування, ціною, способами розрахунку, перевагами та недоліками існуючих на час укладення договору схем кредитування та інше. Окрім того, приховання під час укладення кредитного договору банком від позивача повної та об`єктивної інформації щодо реальної відсоткової ставки, що приводить до збільшення абсолютного значення подорожчання кредиту, та кінцевої загальної суми кредиту, яку позивач сплатив би банкові - є беззаперечним обманом з боку банку.

Представником відповідача подано відзив, в якомувін просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що твердження про те, що Банк не відкрив ОСОБА_1 договір банківського рахунку взагалі при укладенні Договору кредиту № 132-В/05 від 18 липня 2007 року не відповідає дійсності, так як при укладенні Договору кредиту від 18 липня 2007 року за заявою ОСОБА_1 між АБ «Факторіал-Банк» та ОСОБА_2 укладено два договори: договір № 1-2620/411 банківського рахунку для обслуговування кредитної заборгованості в національній валюті від 18 липня 2007 року та договір №1-2620/412 банківського рахунку для обслуговування кредитної заборгованості в іноземній валюті від 18 липня 2007 року. Щодо укладення між АБ «Факторіал-Банк» та ОСОБА_2 . Договору поруки №132 від 18 липня 2007 року вказує на те, що відповідно до п. 3 Договору поруки, поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Банком за виконання Позичальником умов Основного зобов`язання усім належним йому майном та грошовими коштами. Відповідно до п. 3 Договору поруки, поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Банком за виконання Позичальником умов Основного зобов`язання усім належним йому майном та грошовими коштами. Відповідно до п. 12 Договору поруки, сторони не мають права в односторонньому порядку відмовитися від прийнятих на себе зобов`язань за цим Договором або змінити його умови. Сторони домовились, що будь-які зміни до Основного зобов`язання, крім змін, наслідком яких є збільшення обсягу відповідальності Поручителя за цим Договором, погоджуються між Позичальником та Банком самостійно без повідомлення Поручителя. Відповідно до п. 16 Договору поруки, Поручитель підтверджує, що ознайомлений з усіма умовами Кредитного договору № 132-В/05 під заставу транспортного засобу від 18 липня 2007 року та повністю погоджується з цими умовами, про що свідчить особистий підпис ОСОБА_1 . А отже твердження позивача, про те, що він не був ознайомлений у мовами кредитування не відповідає дійсності справи та вводить суд в оману. Щодо твердження позивача про збільшене нарахування відсоткової ставки, відповідачем зазначено, що вказане твердження не відповідає дійсності оскільки не містить докази та обставини на які позивач посилається, а отже їх розгляд не є доцільним у при розгляді даної справи. Щодо обізнаності ОСОБА_1 про права та обов`язки покладеного на нього за Договором поруки № 132 від 18 липня 2007 року, звертає увагу, що в своїй позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що про наявність з боку Банку про реальну процентну ставку він дізнався лише 06 лютого 2019 року, після проведення розрахунку аудитором. Дане твердження не відповідає дійсності справи у зв`язку із наступним. Відповідно до п. 16 Договору поруки, Поручитель підтверджує, що ознайомлений з усіма умовами Кредитного договору № 132-В/05 під заставу транспортного засобу від 18 липня 2007 року та повністю погоджується з цими умовами, про що свідчить особистий підпис ОСОБА_1 . Крім того згода на укладання Договору поруки № 132-В/05 від 18 липня 2007 року підписана також його дружиною ОСОБА_3 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09 травня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація», третя особа - ОСОБА_2 , про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору та договору поруки, - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва в частині відмови визнання недійсним договору поруки №132 від 18 липня 2007 року та прийняти нове рішення, яким визнати недійсним з моменту укладання договір поруки №132 від 18 липня 2007 року, укладений ОСОБА_1 та АБ «Факторіал-Банк», правонаступником якого є Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація».

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції невірно оцінені всі матеріали справи, внаслідок чого судом було порушено норми матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» проти доводів апеляційної скарги заперечувало, посилаючись на те, що твердження позивача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування, не відповідає дійсності, є неправдими та аткими, що вводять суд в оману.

30 листопада 2020 року матеріали цивільної справи № 361/1355/20 надійшли до Київського апеляційного суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 09 червня 2023 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 червня 2023 року відкрито апеляційе провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та витребувано матеріали цивільної справи з Деснянського районного суду м. Києва.

27 червня 2023 року матеріали цивільної справи №754/2471/20 надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 серпня 2023 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін.

ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач заперечував проти доводів апеляційної скарги, посилаючись на те, що Банк при укладенні договору поруки ввів його в оману, не відповідає дійсності.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Аргументи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09 травня 2023 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог визнання недійсним договору поруки.

Апеляційна скарга не містить аргументів щодо незгоди з оскаржуваним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09 травня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору №132-В/05 від 18 липня 2007 року, а тому згідно правил статті частини першої статті 367 ЦПК України оскаржуване судове рішення в цій частині Київським апеляційним судом не перевіряється.

В судовому засіданні представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація» адвокат Філатова О.С. проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином (т.2 а.с.46), а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи відомо, що 18 липня 2007 року між АБ «Факторіал-Банк» та ОСОБА_2 укладено Договір кредиту № 123-В/05, відповідно до п. 1.1. якого Кредитодавець при наявності вільних Кредитних ресурсів надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 50 000,00 дол. США на строк з 18 липня 2007 року по 18 липня 2012 року (надалі за текстом «Кредит»), а Позичальник приймає його та зобов`язується повернути Кредит не пізніше встановленого цим пунктом строку, сплатити проценти за його користування, комісійні, можливі неустойки та інші витрати в порядку та на умовах, що передбачені цим Договором.

18 липня 2007 року між АБ «Факторіал-Банк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Договір поруки № 132.

Відповідно до п. 1 Договору поруки № 132 поручитель зобов`язується перед Банком відповідати за виконання зобов`язання щодо повернення коштів, наданих Банком Позичальнику згідно з Кредитним договором № 132-В/05 під заставу автотранспорту від 18 липня 2007 року, у сумі 50 000,00 доларів США строком до 18 лютого 2012 р., з процентною ставкою 13 % річних нарахованих на залишок заборгованості за кредитом за їх використанням, комісії, штрафних санкцій та пені.

Відповідно до п. 3 та п. 4 Договору поруки № 132 поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Банком за виконання Позичальником умов Основного зобов`язання усім належним йому майном та грошовими коштами.

Відповідальність Поручителя за цим договором обмежується сумою кредиту, визначеною згідно Основного зобов`язанням, нарахованими процентами, пенями, комісіями та іншими платежами, передбаченими Основним зобов`язанням.

Відповідно до п. 3.1.1. Договору кредиту № 123-В/05 кредитодавець зобов`язаний відкрити Позичальнику позичковий рахунок № НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 3.1.2 відкрити Позичальнику рахунок для сплати процентів за користування Кредитом № 1188.

Відповідно до п. 3.1.3 відкрити Позичальнику рахунок для сплати комісійної винагороди за обслуговування кредитного рахунку № НОМЕР_2 .

26 грудня 2008 року між АБ «Факторіал-Банк» та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду № 1 до Договору кредиту №132-В/05 під заставу автотранспорту від 18.07.2007.

30 грудня 2008 року між АБ «Факторіал-Банк» та ОСОБА_2 (, укладено Додаткову угоду № 2 до Договору кредиту №132-В/05 під заставу автотранспорту від 18.07.2007.

29 серпня 2014 року між ПАТ «ФІДОКОМБАНК» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВЕРАЖ» укладено Договір про відступлення права вимоги № 2, відповідно до якого до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВЕРАЖ» перейшли всі вимоги за Договором кредиту № 132-В/05 від 18 липня 2007 року та Договором поруки № 132 від 18 липня 2007 року.

15 квітня 2016 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВЕРАЖ» та ТОВ «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП» укладено договір про відступлення права вимоги № 15/04/2015/01, відповідно до якого до ТОВ «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП» перейшли всі вимоги за Договором кредиту № 132-В/05 від 18 липня 2007 року та Договором поруки № 132 від 18 липня 2007 року.

15 травня 2015 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВЕРАЖ» та ТОВ «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП» укладено Договір про внесення змін № 1 до Договору про відступлення права вимоги № 15/04/2015/01.

22 липня 2015 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВЕРАЖ» та ТОВ «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП» укладено Додаткову угоду № 2 до Договору про відступлення права вимоги № 15/04/2015/01 від 15.04.2015.

20 серпня 2015 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВЕРАЖ» та ТОВ «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП» укладено Договір про відступлення права вимоги за договорами поруки № 20/08/2015/06, відповідно до якого до ТОВ «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП» перейшли всі вимоги за Договором поруки № 132 від 18 липня 2007 року.

22 вересня 2015 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВЕРАЖ» та ТОВ «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП» укладено Додаткову угоду № 3 до Договору про відступлення права вимоги № 15/04/2015/01 від 22 вересня 2015 року.

22 жовтня 2015 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВЕРАЖ» та ТОВ «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП» укладено Додаткову угоду № 4 до Договору про відступлення права вимоги № 15/04/2015/01 від 22 вересня 2015 року.

03 листопада 2015 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВЕРАЖ» та ТОВ «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП» укладено Додаткову угоду № 5 до Договору про відступлення права вимоги № 15/04/2015/01 від 22 вересня 2015 року.

21 січня 2016 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВЕРАЖ» та ТОВ «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП» укладено Додаткову угоду № 6 до Договору про відступлення права вимоги № 15/04/2015/01 від 22 вересня 2015 року.

15 квітня 2016 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВЕРАЖ» та ТОВ «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП» укладено Додаткову угоду № 1 до Договору про відступлення права вимоги за договорами поруки № 20/08/2015/06 від 20.08.2015.

29 березня 20017 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВЕРАЖ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІННОВАЦІЯ» укладено Договір про відступлення права вимоги № 170, відповідно до якого до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІННОВАЦІЯ» перейшли всі вимоги за Договором кредиту № 132-В/05 від 18 липня 2007 року та Договором поруки № 132 від 18 липня 2007 року.

26 квітня 2018 року Деснянським районним судом м. Києва у справі № 2-868/11 замінено сторону виконавчого провадження за виконавчими листами № 2-868/11 від 19.05.2011 року на стягувача ТОВ «ФК «ІННОВАЦІЯ».

Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи по даній цивільній справі № 3244 від 28 жовтня 2022 року надано наступні висновки:

1) В результаті проведеного дослідження, виходячи з умов на момент укладення договору кредиту №132-В/05 від 18.07.2007 встановлена сукупна вартість кредиту у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання складає: реальна процентна ставка - 14,31%; абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладення договору - 175 75,81 дол. США.

2) За результатами проведеного дослідження, згідно наданих документів, не видається за можливе встановити відповідність розміру щомісячного платежу за договором кредиту, відсотковій ставці, яка була визначена в розмірі 13,00 % річних у зв`язку з наступним: в матеріалах справи відсутня детальна інформація стосовно погашення заборгованості за відсотками на момент укладення кредитного договору; відсутні будь-які документи бухгалтерського обліку банку, які відображають облік здійснених операцій нарахування та погашення заборгованості за відсотками на рахунках бухгалтерського обліку; відсутні платіжні документи (квитанції) позичальника, які відображають погашення заборгованості за нарахованими відсотками.

3) Згідно норм п.4 гл.3 розд. ІІІ Постанови Правління НБУ №337 від 14.08.2003 «Про затвердження Інструкції про касові операції в банках України» видача фізичним особам готівки іноземної валюти здійснюється за заявою на видачу готівки. Згідно п.1.8 розд. Постанови Правління НБУ №492 від 12.11.2003 «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах» наведено визначення поточного рахунку. В зв`язку з відсутністю в наявних матеріалах справи первинних документів та документів бухгалтерського обліку Банку, не можливо дослідити надання готівки іноземної валюти фізичній особі з рахунку № НОМЕР_1 за договором кредиту №132-В/05 від 18.07.2007.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним договору поруки, суд першої інстанції виходив з того, що підписуючи договір поруки, позивач фактично погодився з перебаченими ним умовами.

Київський апеляційний суд погоджується з таким висновком місцевого суду з таких підстав.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в оскарженій його частині відповідає.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, Київський апеляційний суд дійшов таких висновків.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

Згідно із ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.

За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ч.1 статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам

Статтею 204 ЦК України також визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як роз`яснено в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 (далі-Постанова), судам необхідно враховувати, що згідно із ст.ст. 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Пунктом 8 Постанови визначено, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, на момент вчинення правочину.

Статтею 236 ЦК України також передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником за останні три роки, які передували зверненню позивача з відповідним позовом до суду.

У ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, за своєю правовою договір поруки є додатковим, акцесорним зобов`язанням, який забезпечує належне виконання основного зобов`язання та виникає за умови його існування, відтак у поручителя не виникає власних зобов`язань перед кредитором, він несе виключно солідарну відповідальність за неналежне виконання боржником своїх зобов`язань.

Підписуючи договір поруки ОСОБА_1 погодився з передбаченими ним умовами, в тому числі і з п.п.2.1.1 договору, при цьому відповідно до умов додаткової угоди № 1 до договору кредиту № 132-В/05 під заставу автотранспорту від 18.07.2007, було змінено графік платежів, а саме: суму щомісячного платежу, тобто істотні умови щодо збільшення обсягу та терміну виконання зобов`язання не змінювались, а отже твердження позивача, про те, що він не був ознайомлений у мовами кредитування не відповідає дійсності.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Як визначено у рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 15-рп/2011, держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим, споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому, держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

За змістом ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Таким чином для кваліфікації умов договору як несправедливих необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст.509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві, а у випадку визнання окремого положення договору несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійним в цілому.

Матеріали справи свідчать про те, що спірний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх його істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору; відповідач надав необхідні документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки.

Встановлено, що спірний договір укладений між сторонами за їх взаємною згодою та відповідно до вимог чинного законодавства, та доказів зворотньому матеріали справи не містять.

Аргументи заявника про те, що судом не взято до уваги, що відповідачем приховано від позивача повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупності вартості кредиту та реальної відсоткової ставки за договором поруки є безпідставними, з таких підстав.

Відповідно до пункту 19 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Аналізуючи кредитний договір та термін «продукція», який законодавцем вживається у тексті Закону України «Про захист прав споживачів» слід зробити висновок про те, що кредит, в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» є продукцією, механізм захисту якої встановлено статтею 18 названого закону.

Всупереч цьому, заявником неправильно витлумачено пункти 2, 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки ретельний аналіз вказаних норм, дає підстави чітко розуміти, що законодавець у термін «загальна вартість кредиту для споживача» включив усі складові кредитних зобов?язань, які сторони можуть узгодити в кредитному договорі, а саме: тіло кредиту, нараховані проценти та пеня, що у своїй сукупності і є загальною вартістю кредиту, в розумінні пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» та не може бути «продукцією» яку отримує споживач (боржник) в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до викладеного, Київський апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 травня 20232 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Інновація», третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсним договору поруки - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення в оскаржуваній частині відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 09 травня 2023 року в частині визнання недійсним договору поруки №132 від 18 липня 2007 року -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна