Номер провадження: 22-ц/813/97/23
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

при секретарі судового засідання Триколіч І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (правонаступник ОСОБА_3 ) ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2018 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (правонаступник ОСОБА_3 ) до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів в рахунок виконання договору, стягнення збитків у вигляді встановленого рівня інфляції, стягнення збитків у вигляді трьох процентів річних, -

ВСТАНОВИВ:

08 вересня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Приморського районного суду м. Одеси із позовом про стягнення грошових коштів в рахунок виконання договору, стягнення збитків у вигляді встановленого рівня інфляції, стягнення збитків у вигляді трьох процентів річних, визнання угоди купівлі-продажу недійсною, визнання договору купівлі-продажу удаваним, визнання договору купівлі-продажу недійсним. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовували тим, що 03 вересня 1993 року між позивачкою ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_5 , за участю директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Ікар» Остапова Володимира Петровича було укладено договір, на підставі якого на відповідача було оформлено право власності на нерухоме майно, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до договору купівлі-продажу від 03 вересня 1993 року право власності на вказане нерухоме майно перейшло до ОСОБА_5 , який на підставі п. 2 та 3 договору повинен був передати вказану квартиру по договору реконструкції під магазин СП «Европа-Юг-Інвест», а останній, в свою чергу, зобов`язався зробити реконструкцію вказаної квартири під магазин з переведенням її з житлового фонду в нежитловий. Відповідно до п. 7 зазначеного вище договору позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_5 домовилися, що у випадку продажу квартири - магазина за адресою: АДРЕСА_1 , отримані від продажу кошти мають бути поділені між ними в пропорції 50/50, після чого ОСОБА_2 повинна передати половину своєї частки ОСОБА_1 . Однак, позивачам стало відомо, що відповідачем ОСОБА_5 без попередження та домовленостей було відчужено вказане нерухоме майно шляхом продажу та було продано нерухоме майно, за адресою: АДРЕСА_1 , а 1/2 частину грошей, яка за договором належить позивачці, відповідач залишив у собі. На прохання позивачки повернути вказані грошові кошти з продажу нерухомого майно відповідач ОСОБА_5 відмовив, що і змусило позивачів звернутися з позовом до суду (т. 1, а.с. 2-50).

Рішенням Київського районного суду м. Одеса від 26.11.2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 стягнення грошових коштів в рахунок виконання договору, стягнення збитків у вигляді встановленого рівня інфляції, стягнення збитків у вигляді трьох процентів річних було вирішено відмовити (т. 2, а.с. 99-101).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_4 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що категорично не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо недоведеності обставин, викладених в трьохсторонньому договорі, які повинні були виконуватися сторонами, а саме: передача Товариством з обмеженою відповідальністю «Ікар» 6000000,0 карбованців на покупку квартири; передача ОСОБА_5 даної квартири по договору про реконструкцію під магазин СП «Європа-Юг-Інвест»; реконструкція та ремонт квартири за власні кошти СП «Європа-Юг-Інвест» і переводу її з жилого в нежилий фонд з ціллю використання квартири у якості магазину тощо, та відповідно ненадання позивачами доказів правомірності стягнення з відповідача ОСОБА_5 грошової суми в рахунок виконання трьохстороннього договору від 03.09.1993 року у розмірі 135500,0 грн. Проте, судом не взято до уваги, що ці факти, які повністю та цілком обґрунтовують позовну заяву чітко встановленні постановою суду апеляційної інстанції від 31.01.2018 року (т. 2, а.с. 105-110).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.02.2019 (головуючий суддя Гірняк Л.А.) було відкрито апеляційне провадження та ухвалою від 19.03.2019 справу призначено до розгляду (т. 2, а.с. 113-114, 125).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.12.2020 до участі в справі був залучений правонаступник ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 2, а.с. 185).

Рішенням Вищої ради правосуддя № 126/0/15-23 від 21.02.2023 суддю ОСОБА_8 було звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку із поданням заяви про відставку.

Протоколом повторно автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу було розподілено на колегію суддів під головуванням судді Дришлюка А.І. (т. 3, а.с. 2).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.03.2023 справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду (т. 3, а.с. 6-8).

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 11, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці та тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Судові засідання в справі неодноразово відкладались.

В судовому засіданні 21.09.2023 ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну скаргу. Інші учасники провадження в судове засідання не з`явились. Про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що як вбачається з матеріалів справи учасники провадження обізнані про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, якими учасникам відправлялася судова кореспонденція (т. 2, а.с. 118, 163, 164, 165,172,173,192).

При цьому апеляційний суд враховує, що відповідачі ОСОБА_9 , ОСОБА_6 відвідували судові засідання в суді апеляційної інстанції (т. 2, а.с. 149-150).

Разом з тим, будь-які пояснення по суті справи, відзиви на апеляційну скаргу, клопотання, заяви про зміну адреси місця проживання чи місця перебування учасники спроси до суду не подавали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не надано доказів правомірності стягнення з відповідача ОСОБА_5 грошової суми в рахунок виконання трьохстороннього договору від 03 вересня 1993 року у розмірі 135 500 грн. Одночасно суд відмовив у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_5 збитків, у вигляді встановленого рівня інфляції за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 106773 грн, збитків у вигляді 3-х відсотків річних за весь період прострочення грошового зобов`язання у розмірі 14905 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

03 вересня 1993 року, між ОСОБА_10 , від імені якої діяла ОСОБА_11 та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу, за умовами якого до ОСОБА_5 перейшло право власності на нерухоме майно, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яке складалася з однокімнатної квартири загальною площею 31.8 кв. м., з яких житлова - 16.4 кв. м., що зафіксовано у технічному паспорті від 17 серпня 1993 року. Продаж здійснений за 6 000 000 карбованців (т. 1, а.с. 15).

Також, 03.09.1993 між ТОВ «Ікар» в особі директора Степанова В.П. з однієї сторони та ОСОБА_11 та ОСОБА_5 з іншої сторони був укладений договір відповідно до якого ОСОБА_12 від імені ОСОБА_10 по довіреності продає квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_5 за половину вартості даної квартири, що складає 6 000 000 карбованців. Грошові кошти на купівлю квартири надає ТОВ «Ікар».

Після переоформлення квартири на ОСОБА_5 , останній передає вказану квартиру по договору на реконструкцію під магазин СП «Європа-Юг-Інвест». ТОВ «Ікар» є співзасновниками СП «Європа-Юг-Інвест» на 50%.

СП «Європа-Юг-Інвест» за свої грошові кошти проводить реконструкцію та ремонт квартири, переводить її з жилого в нежилий фонд з метою використання квартири в якості магазину з продажу всі видів товару СП «Європа-Юг-Інвест».

СП «Європа-Юг-Інвест» гарантує, що ОСОБА_5 буде працювати директором магазину, де буде отримувати заробітну плату та окрему плату за оренду магазину.

Плату за оренду ОСОБА_5 ділить з ОСОБА_12 (Богуславською) порівну (50/50).

Після закінчення дії договору затрати на реконструкцію та ремонт мають бути повернуті СП «Європа-Юг-Інвест» ОСОБА_5 та ОСОБА_12 ( ОСОБА_2 ).

У випадку продажу квартири-магазину кошти, отримані від її продажу розподіляються між громадянами ОСОБА_12 ( ОСОБА_2 ) та ОСОБА_5 порівну (50/50) (т. 1, а.с. 14).

В матеріалах справи міститися робочий проект від 1994 з реконструкції магазину продовольчих товарів торговою площею 23 кв.м. по АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 17-22).

Також, відповідно до довідки від 10.02.1994, виданої СП «Європа-Юг-Інвест» ОСОБА_11 та ОСОБА_5 в тому, що СП «Європа-Юг-Інвест» підтверджує взяті ТОВ «Ікар» перед ними зобов`язання, відповідно договору від 03.09.1993 по реконструкції та ремонту магазину, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . ТОВ «Ікар» є співзасновниками СП «Європа-Юг-Інвест» на 50% (т. 1, а.с. 25).

Відповідно до довідки № 240 від 29.08.1994 прийнято рішення дозволити переобладнати квартиру АДРЕСА_2 під торгову точку фірми «Європа-Юг-Інвест» відповідно до наданого проекту (т. 1, а.с. 6).

Відповідно до довідки від 24.09.1997, виданої СП «Європа-Юг-Інвест» ОСОБА_2 в тому, що вона погасила заборгованість по договору від 03.09.1993 в сумі 6 млн карбованців на купівлю магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також суму на його реконструкцію та ремонт відповідно до договору № 51-94 від 15.06.1994, яка склала 1 млн 948 тис карбованців (т. 1, а.с. 23).

14 вересня 2012 року між ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 був укладений договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Образцовою Т.А. та зареєстрований в реєстрі за № 2586, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Продаж квартири здійснено за 271 000 грн (т. 1, а.с. 16).

Відповідно до ст. 41 ЦК УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори).

За ст. 42 ЦК УРСР угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Угода, для якої законом не встановлена певна форма, вважається також укладеною, якщо з поведінки особи видно її волю укласти угоду.

Згідно зі ст. 151 ЦК УРСР всилу зобов`язання одна особа (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як-от: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші та інше або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 161 ЦК УРСР зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи вище наведене, оскільки в тристоронньому договорі від 03.09.1993 був передбачений обов`язок розподілити порівну грошові кошти від продажу квартири-магазину між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , що однак не було вчинено останнім, який здійснив відчуження квартири, позовні вимоги підлягають задоволенню.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що в тристоронньому договорі сторони узгодили, що грошові кошти розподіляються порівну у випадку продажу саме квартири-магазину, тобто не надавали вказаному нерухомому об`єкту лише один конкретно визначений статус (квартира або магазин).

Одночасно, апеляційний суд критично оцінює доводи відповідача щодо проведення реконструкції квартири новими власниками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , оскільки відповідно до декларації про готовність об`єкта до експлуатації реконструйованої квартири під офіс-магазин за адресою: АДРЕСА_1 дозвіл ДБАН на реконструкцію був виданий 13.10.2005, документ № 174/05, а дата початку будівництва 2005 рік (т. 1, а.с. 112).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи наведене, оскільки позовні вимоги про стягнення з відповідача половини вартості квартири, а саме в сумі 135 500 грн є обґрунтованими, з відповідача на користь позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (правонаступник ОСОБА_3 ) за період з 15.09.2012 по 15.12.2015 підлягають стягненню збитки у вигляді встановленого рівня інфляції за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 106 773 грн та збитки у вигляді 3-х % річних за весь період прострочки грошового зобов`язання в сумі 14 905 грн

Таким чином, з врахуванням вище наведених обставин справи, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України скасовує оскаржуване рішення та ухвалює нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (правонаступник ОСОБА_3 ) ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2018 року скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (правонаступник ОСОБА_3 ) задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (правонаступник ОСОБА_3 ) в рівних частках з відповідача ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову суму в рахунок виконання трьохстороннього договору від 03.09.1993 в сумі 135 500 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (правонаступник ОСОБА_3 ) в рівних частках з відповідача ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) збитки у вигляді встановленого рівня інфляції за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 106 773 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (правонаступник ОСОБА_3 ) в рівних частках з відповідача ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) збитки у вигляді 3-х % річних за весь період прострочки грошового зобов`язання в сумі 14 905 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

Повний текст постанови складений 06 жовтня 2023 року

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк