ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Провадження 2/201/888/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2023 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Максимовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Зінкова Юлія Євгенівна, про визнання договору дарування недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

10.12.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Зінкова Ю.Є., про визнання договору дарування недійсним та просив визнати недійсним договір дарування 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладений від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зінковою Ю.Є. за реєстровим номером №227 від 13.05.2010 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 16.09.1993 року він отримав у власність 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 в порядку безоплатної приватизації житла, на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом міської ради народних депутатів м. Дніпропетровська 16.09.1993 року на підставі розпорядження №ж-3567. Право власності зареєстровано Дніпропетровським БТІ за реєстровим номером №80и-69. У цій квартирі позивач був зареєстрований та проживав зі своїми бабусею та дідусем. Оригінали документів на квартиру знаходилися у матері позивача. Іншого житла у власності він не має. 04.09.1999 року позивач одружився та став проживати у своєї дружини за адресою АДРЕСА_2 , проте з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , з реєстрації не знімався та відчужувати належну йому частину не збирався.

В жовтні 2017 року позивач дізнався, що його брат ОСОБА_2 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до нього про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання (справа №201/10567/17 знаходиться в провадженні судді Ткаченко Н.В.). З цього позову та доданої до нього інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач дізнався, що 11.06.2010 року квартира в повному обсязі була зареєстрована за відповідачем ОСОБА_2 на підставі договорів дарування від 27.05.2009 року та 13.05.2010 року, з яких останній, - договір дарування належної позивачу 1/3 частини цієї квартири, посвідчений нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зінковою Ю.Є. Позивач стверджує, що цей договір він не підписував, та не міг підписувати, оскільки 17.11.2019 року він отримав тяжку черепно-мозкову травму, постійно знаходився на лікуванні, визнаний інвалідом 1 групи, без сторонньої допомоги не міг пересуватися. Цей договір є вкрай невигідним для позивача, оскільки це єдине його житло, не відповідає його внутрішній волі (т.1 а.с.2-4).

13.06.2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача, у якому він позовні вимоги не визнав, та зазначив, що позивачем пропущений строк позовної давності та просив застосувати цей строк до позовних вимог. Крім того, відповідач зазначив, що отримана позивачем травма голови пов`язана із протиправними діями ОСОБА_3 , якого притягнуто до відповідальності та засуджено (справа №410/5332/12), під час розслідування цієї справи, а потім її судового розгляду, позивач брав активну участь у слідчих діях та судових засіданнях, тобто мав необхідний обсяг дієздатності, у тому числі й для укладення правочинів. Жодних відомостей щодо безпорадного стану позивача, не усвідомлення ним значення своїх дій та неможливості керувати ними, матеріали зазначеної справи не містять. При посвідченні 13.05.2010 року договору дарування належної позивачу 1/3 частини зазначеної у позові квартири, нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зінковою Ю.Є. було встановлено особи сторін оспорюваного правочину, перевірена їх дієздатність, усвідомлення ними значення своїх дій та добровільність їх волевиявлення. Насправді позивач в зазначеній квартирі ніколи не проживав, про що вказує і в своєму позові, а в цій квартирі проживає він (відповідач) зі своєю сім`єю, тобто оспорюваним правочином ніякі права позивача не порушені, він свідомо та добровільно подарував належну йому частину квартири своєму братові - відповідачу по справі (т.1 а.с.88-91).

Крім того, 13.06.2018 року відповідач подав до суду заяву про застосування строків позовної давності (т.1 а.с.95-97).

31.07.2018 року до суду надійшла заява третьої особи - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Зінкової Юлії Євгенівні, у якій вона просила проводити розгляд справи у її відсутність (т.1 а.с.110).

30.11.2018 року за заявою позивача по справі призначено судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено питання стосовно можливості усвідомлення позивачем значення своїх дій та керування ними при укладенні 13.05.2010 року договору дарування належної позивачу 1/3 частини зазначеної у позові квартири (т.1 а.с.158-159).

Висновком судово-психіатричної експертизи №55 від 30.04.2019 року у складі комісії з 4 експертів встановлено, що позивач ОСОБА_1 в період підписання договору дарування 13.05.2010 року виявляв і в теперішній час виявляє психічний розлад у формі розладів особистості та поведінки внаслідок перенесеної травми головного мозку, проте за своїм психічним станом, в той період часу він міг розуміти значення своїх дій та керувати ними (т.1 а.с.181-184).

13.07.2020 року за заявою позивача по справі призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання щодо автентичності підпису позивача в договорі дарування належної йому 1/3 частини зазначеної у позові квартири від 13.05.2010 року (т.2 а.с.64-65), 25.02.2022 року така експертиза призначалася вдруге, оскільки за першою ухвалою суду експертне дослідження не відбулося через ненадання в розпорядження експерта третьою особою - приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зінковою Ю.Є. оригіналу оспорюваного договору дарування (т.2 а.с.175-176), 10.01.2023 року така експертиза була призначена втретє, оскільки за другою ухвалою суду експертне дослідження не відбулося через несвоєчасну сплату позивачем вартості експертних послуг (т.2 а.с.198-199).

Висновком експерта-почеркознавця №516-23 від 07.07.2023 року встановлено, що рукописний запис прізвища та ініціалів « ОСОБА_1 » та підпис в договорі дарування належної позивачу 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зінковою Ю.Є. 13.05.2010 року виконаний саме ОСОБА_1 , ознак виконання цих записів та підпису у незвичному стані не виявлено (т.2 а.с.208-212).

У судове засідання позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач та третя особа у судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

У відповідності до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

За змістом положень ст. 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У розумінні зазначених приписів суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За приписами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст.ст. 319, 321 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

У постановах Верховного Суду України від 14.09.2016 у справі № 6-1219цс16, від 24.05.2017 у справі № 6-1388цс16, від 26.10.2016 у справі № 6-1625цс16, від 13.09.2017 у справі № 761/32495/15-ц, від 12.10.2016 у справі № 6-504цс16 наведені висновки, що можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК України. В усіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

В даному випадку судом встановлено, що 16.09.1993 року позивач отримав у власність 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 в порядку безоплатної приватизації житла, на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом міської ради народних депутатів м. Дніпропетровська 16.09.1993 року на підставі розпорядження №ж-3567. Право власності зареєстровано Дніпропетровським БТІ за реєстровим номером №80и-69. Зазначена інформація відображена в договорі дарування позивачем цього нерухомого майна своєму братові відповідачу ОСОБА_2 від 13.05.2010 року, що був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зінковою Ю.Є., та підтверджується копіями відповідних документів з нотаріальної справи (т.1 а.с.10-11, 57-72).

З 04.09.1999 року позивач проживає у своєї дружини за адресою АДРЕСА_2 , проте з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , де він зареєстрований з 04.06.1991 року, з реєстрації не знімався. Ця обставина взнається сторонами та підтверджується копією паспорта позивача (т.1 а.с.18-19).

Позивач є пенсіонером через інвалідність 1 групи, що підтверджується пенсійним посвідченням НОМЕР_1 від 13.03.2012 року та Випискою із Акту огляду МСЕК серії 10ААА №014282, виданою 16.02.2010 року (т.1 а.с.15, 17).

Інвалідність позивача пов`язана із травмою голови отриманої внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 , якого притягнуто до відповідальності та засуджено по справі №410/5332/12, що підтверджується відомостями з Єдиного реєстру судових рішень, виписним епікризом на позивача з ОКБ ім. Мечникова, де він знаходився на стаціонарному лікуванні з 09.06.2010 року по 25.06.2010 року, висновкам судово-медичних експертиз (т.1 а.с.16, 129-148).

Висновком судово-психіатричної експертизи №55 від 30.04.2019 року у складі комісії з 4 експертів встановлено, що позивач ОСОБА_1 в період підписання договору дарування 13.05.2010 року виявляв і в теперішній час виявляє психічний розлад у формі розладів особистості та поведінки внаслідок перенесеної травми головного мозку, проте за своїм психічним станом, в той період часу він міг розуміти значення своїх дій та керувати ними (т.1 а.с.181-184).

Висновком експерта-почеркознавця №516-23 від 07.07.2023 року встановлено, що рукописний запис прізвища та ініціалів « ОСОБА_1 » та підпис в договорі дарування належної позивачу 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зінковою Ю.Є. 13.05.2010 року виконаний саме ОСОБА_1 , ознак виконання цих записів та підпису у незвичному стані не виявлено (т.2 а.с. 208-212).

Надаючи оцінку встановленим обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми, як вбачається з приписів ст. 80 ЦПК України, є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України встановлено: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України унормовано, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як визначено частиною 1 статті 12 ЦК України, особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом (частина 2).

Згідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина 1). Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним заадам цивільного законодавства (частина 2).

Частиною 2 статті 16 ЦК України кожній особі надане право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина 1). Способами захисту цивільних прав і інтересів зокрема, може бути визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право.

Приписами ст. 204 ЦК України встановлено: - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 статті 215 ЦК України унормовано підстави недійсності правочину, якими є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно до частини 1 статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його у його здійсненні.

Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності (стаття 386 ЦК України).

В даному випадку посилання позивача на те, що він не підписував договір дарування 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 своєму братові відповідачу ОСОБА_2 , що був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зінковою Ю.Є. від 13.05.2010 року спростовується не тільки відповідачем та третьою особою, але й висновком судової почеркознавчої експертизи. Крім того, як встановлено судом, за висновком судово-психіатричної експертизи, позивач ОСОБА_1 в період підписання договору дарування 13.05.2010 року виявляв і в теперішній час виявляє психічний розлад у формі розладів особистості та поведінки внаслідок перенесеної травми головного мозку, проте за своїм психічним станом, в той період часу він міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

За таких обставин, законні підстави для визнання спірного договору дарування частки зазначеної квартири відсутні, та в задоволенні позову слід відмовити.

Крім того, надаючи оцінку встановленим обставинам у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що про існування договору дарування частки зазначеної квартири, позивач знав з моменту його підписання, тобто з 13.05.2010 року, оскільки за висновками згаданих експертиз, підписував цей договір власноруч, розумів значення своїх дій та міг керувати ними, а відтак, звернувшись до суду з даним позовом 10.12.2017 року, - пропустив строк позовної давності, на застосуванні якогонаполягає відповідач. Зазначена обставина є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Враховуючи наслідки розгляду справи, на підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати по справі, понесені позивачем, мають бути віднесені на його рахунок.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст.2, 11, 12, 16, 203, 215 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 11, 61, 88, 174, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Зінкова Юлія Євгенівна, про визнання договору дарування недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев