ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6231/23 Справа № 932/7618/21 Суддя у 1-й інстанції - Куцевол В.В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Халаджи О. В.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

секретар Драгомерецька А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Промпласт Україна» та ОСОБА_1 в інтересах якого діє ОСОБА_2 на рішення Бабушкніського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промпласт Україна» про стягнення заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги (суддя першої інстанції Куцевол В.В., повний текст рішення складено 20 квітня 2023 року),

В С Т А Н О В И В:

21 вересня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промпласт Україна» про стягнення заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги, в якому просив стягнути з Товариства на свою користь заборгованість за договором про надання поворотної фінансової допомоги №0301/1 від 03.01.2019 року в розмірі 574409,67 грн., яка складається з: 488882,78 грн. - основної заборгованості; 44414,67 грн. - пені; 9523,17 грн. - 3% річних; 31589,05 - інфляційних втрат та стягнути судові витрати.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промпласт Україна» про стягнення заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промпласт Україна» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання поворотної фінансової допомоги від 03.01.2019 року № 0301/1 у розмірі 102381,61 грн., яка складається з 85282,78 грн. - основної заборгованості, 1857,53 грн. 3 % річних, 8825,02 грн. пені, 6416,28 грн. інфляційних витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промпласт Україна» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1023,60 грн.

На вказане рішення суду, учасниками справи були подані апеляційні скарги.

ТОВ «Промпласт Україна» в апеляційніій скарзі зазначає, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права та з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Товариство мотивує скаргу тим, що спірний договір між відповідачем та позивачем фактично ніколи не укладався, а відтак ним не могло бути допущено жодних порушень умов цього договору.

Наголошує на тому, що договір поворотної фінінсової допомоги на який посилається позивач фактично є неукладеним з тих підстав, що підписант зі сторони Товариства ОСОБА_3 ніколи у трудових відносинах з відповідачем не перебував.

Вказує, що порушення судом першої інстанції прав відповідача на безпосередню участь у судовому засіданні та вирішення без його участі питання про закриття підготовчого засідання та переходу до розгляду справи по суті призвело до неправильного вирішення справи та стало підставою для визнання судом факту кладення між позивачем та відповідачем договору про надання поворотної фінансової допомоги.

Представник ТОВ «Промпласт Україна» Луценко С.О. просив рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2023 року скасувати частково та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 1857,53 грн. 3 % річних, 8825,02 грн. пені, 6416,28 грн. інфляційних витрат відмовити.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 у своєї апеляційної скарги зазначила, що з рішенням суду не погоджується в частині відмовлених позовних вимог, судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам, які є в матеріалах справи.

Вказує на те, що у спірних платіжних дорученнях № 4599 від 22.07.2019 року, №4536 від 13.06.2019 року, № 4535 від 13.06.2019 року. № 4539 від 19.06.2019 року, № 4556 від 26.0.62019 року, № 4540 від 19.06.2019 року, № 4600 від 22.07.2019 року, № 4557 від 26.06.2019 року, № 4602 від 22.07.2019 року, № 4737 від 20.0.92019 року не вдається ідентифікувати особу отримувача перерахованих грошових коштів, банківські реквізити у платіжних дорученнях не співпадають з реквізитами позивача, зазначеними в платіжних дорученнях № 5513 від 13.10.2020 року, № 5026 від 30.0.42020 року та № 5114 від 12.06.2020 року.

ОСОБА_2 просила оскаржуване рішення в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 378034,49 грн.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому вона вказує, що апеляційна скарга Товариства не містить будь-яких обґрунтованих підстав, що свідчать про ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права в оскаржуваній відповідачем частині.

ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу ТОВ «Промпласт Україна» залишити без задоволення.

Від ТОВ «Промпласт Україна» відзив на апеляційну скаргу позивача не надходив.

Представник ТОВ «Промпласт Україна» Луценко С.О. у судовому засіданні доводи своєї апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити у задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні доводи своєї апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити у задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити.

Інші сторони до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що вони не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.01.2019 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ТОВ «Промпласт Україна» було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги № 0303/1 від 03.01.2019 року.

Відповідно до умов договору позивач ОСОБА_1 надає відповідачу ТОВ «Промпласт Україна» у власність, а позичальник приймає грошові кошти та зобов`язується повернути поворотну фінансову допомогу в порядку і на умовах, визначених договором.

Згідно п. 2.1 договору розмір поворотної фінансової допомоги становить 500000 грн.

На виконання умов договору позивач ОСОБА_1 перерахував на рахунок ТОВ «Промпласт Україна» грошові кошти у загальному розмірі 488882,78 грн., що підтверджується банківськими квитанціями, а саме:

квитанція від 03.01.2019 року в розмірі 10500,00 грн.;

квитанція від 15.01.2019 року в розмірі 8640,00 грн.;

квитанція від 11.02.2019 року в розмірі 10000,00 грн.;

квитанція від 23.01.2019 року у розмірі 11739,00 грн.;

квитанція від 20.12.2019 року в розмірі 79800,00 грн.;

квитанція від 21.12.2019 року в розмірі 94800,00 грн.;

квитанція від 23.12.2019 року в розмірі 54800,00 грн.;

квитанція від 24.12.2019 року в розмірі 42837,00 грн.;

квитанція від 09.01.2019 року в розмірі 20000,00 грн.;

квитанція від 09.01.2019 року в розмірі 20000,00 грн.;

квитанція від 09.01.2019 року в розмірі 20000,00 грн.;

квитанція від 09.01.2019 року в розмірі 20000,00 грн.;

квитанція від 09.01.2019 року в розмірі 36420,00 грн.;

квитанція від 09.01.2019 року в розмірі 2900,00 грн.;

квитанція від 03.01.2019 року в розмірі 56446,78 грн.

Відповідно до п. 1.1. умов договору допомогодавець зобов`язується надати користувачу поворотну фінансову допомогу, користувач зобов`язується повернути поворотну фінансову допомогу допомогодавцю, в порядку та на умовах, визначених договором.

Відповідно до п. 3.3 умов договору, користувач зобов`язується повернути допомогодавцю надану за даним договором поворотну фінансову допомогу у повному розмірі до 31.12.2020 року включно.

Відповідно до п. 3.4 умов договору, поворотна фінансова допомога повертається користувачем допомогодавцю у безготівковому порядку, шляхом перерахування користувачем грошових коштів на поточний рахунок допомогодавця. В межах строк, визначеного п. 3.3 договору, користувач має право повертати допомогодавцю отримані грошові кошти частинами, розмір яких визначається користувачем самостійно.

Відповідно до п. 4.2. умов договору, за прострочення користувачем строку повернення суми поворотної фінансової допомоги, який визначений п. 3.3 договору, користувач сплачує допомогодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми неповернутої поворотної фінансової допомоги за кожень день прострочення повернення фінансової допомоги, включаючи день оплати, на підставі письмової претензії допомогодавця.

12.03.2021 року позивач ОСОБА_1 направив відповідачу ТОВ «Промпласт Україна» претензію щодо повернення заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги № 0303/1 від 03.01.2019 року, оскільки станом на 12.03.2021 року грошові кошти за договором не повернуті.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження виконання відповідачем ТОВ «Промпласт Україна» умов договору про надання поворотної фінансової допомоги №0303/1 від 03.01.2019 року, надано копії платіжних доручень на загальну суму в розмірі 403600,00 грн., а саме:

платіжне доручення № 4535 від 13.06.2019 року в розмірі 50000,00 грн;

платіжне доручення № 4536 від 13.06.2019 року в розмірі 50000,00 грн;

платіжне доручення № 4539 від 19.06.2019 року в розмірі 30000,00 грн;

платіжне доручення № 4540 від 19.06.2019 року в розмірі 50000,00 грн;

платіжне доручення № 4556 від 26.06.2019 року в розмірі 30000,00 грн;

платіжне доручення № 4557 від 26.06.2019 року в розмірі 10000,00 грн;

платіжне доручення № 4600 від 22.07.2019 року в розмірі 11000,00 грн;

платіжне доручення № 4599 від 22.07.2019 року в розмірі 5000,00 грн;

платіжне доручення № 4602 від 22.07.2019 року в розмірі 3000,00 грн;

платіжне доручення № 4737 від 20.09.2019 року в розмірі 7000,00 грн;

платіжне доручення № 5026 від 30.04.2020 року в розмірі 36000,00 грн;

платіжне доручення № 5114 від 12.06.2020 року в розмірі 57600,00 грн;

платіжне доручення № 5513 від 13.10.2020 року в розмірі 64000,00 грн.

Таким чином, відповідач ТОВ «Промпласт Україна» визнає порушення ним зобов`язань щодо неповернення поворотної фінансової допомоги № 0303/1 від 03.01.2019 року лише в розмірі 85282,78 грн.

Позивач визнав отримання ним грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги № 0303/1 від 03.01.2019 року лише відповідно до платіжного доручення № 5026 від 30.04.2020 року, платіжного доручення № 5114 від 12.06.2020 року, платіжного доручення № 5513 від 13.10.2020 року на загальну суму 157600,00 грн.

В ході розгляду справи судом встановлено, що укладений між сторонами договір про надання поворотної фінансової допомоги є чинними, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався.

Частково задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що долучені відповідачем ТОВ «Промпласт Україна» 13 платіжних доручень в повній мірі підтверджують факт перерахування грошових коштів відповідачем ТОВ «Промпласт Україна» на рахунок позивача ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги № 0301/1 від 03.01.2019 року в загальному розмірі 403600,00 грн.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін

Частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Статтями 626, 629 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності із ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги № 0303/1 від 03.01.2019 року у розмірі 500000 грн.

На виконання вимог вказаного договору, позивачем було перераховано Товариству суму у розмірі 488882,78 грн, що ОСОБА_1 підтвердив наданими копіями квитанції, які наявні в матеріалах справи.

Отже факт перерахування сторонами не заперечується та встановлено як судом першої інстанції та підтвреджується наявними доказами в матеріалах справи.

В апеляційній скарзі представник позивача вказувала на те, що спірних платіжних дорученнях № 4599 від 22.07.2019 року, №4536 від 13.06.2019 року, № 4535 від 13.06.2019 року. № 4539 від 19.06.2019 року, № 4556 від 26.0.62019 року, № 4540 від 19.06.2019 року, № 4600 від 22.07.2019 року, № 4557 від 26.06.2019 року, № 4602 від 22.07.2019 року, № 4737 від 20.0.92019 року не вдається ідентифікувати особу отримувача перерахованих грошових коштів, банківські реквізити у платіжних дорученнях не співпадають з реквізитами позивача, зазначеними в платіжних дорученнях № 5513 від 13.10.2020 року, № 5026 від 30.0.42020 року та № 5114 від 12.06.2020 року, проте з данимим доводами апеляційний суд не погоджується, з огляду на те, що у спірних квитанціях,у гарфі призначення платежу вказано номер картки позивача, який зазначено у квитанціях про сплату ОСОБА_1 на рахунки Товариства, також у вказаинх квитанціях вказується ІПН позивача НОМЕР_1 та зазначено, що сума перераховується на виконання договору фінансової додопомоги № 0301/1 від 03.01.2019 року, а тому у апеляційного суду відсутні підстави вважати, що за даними платіжними дорученням позивач не отримував кошти.

Крім того, слід наголосити на тому, що на спростування наданих відповідачем доказів, а саме щодо спірних квитанцій, ОСОБА_1 не було надано ні до суду першої інстанції ні до апеляційної випики зі своїх рахунків за для підтвредження його доводів про не отримання коштів за спірними квитанціями.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , оскільки останнім не спростовано факт отримання ним коштів за спірними квитанціями

Щодо апеляційної скарги ТОВ «Промпласт України».

Стаття 237 Цивільного кодексу України визначає, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

У відповідності до частини 3 статті 92 Цивільного кодексу України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

За змістом визначених положень чинного законодавства України виконуючи покладені на особу, яка діє від імені юридичної особи (в т.ч. директор), обов`язки, остання зобов`язана діяти виключно в інтересах такого товариства, добросовісно і розумно реалізовувати отримані цивільні права з метою дотримання встановлених законодавством принципів здійснення господарської діяльності.

При цьому, наявність чи відсутність встановлених власниками юридичної особи обмежень повноважень особи, яка діє від її імені, не може обмежувати обов`язок останньої дотримуватися закріплених в законодавстві принципів здійснення господарської діяльності та наведених засад представництва відповідної юридичної особи.

Відповідно до статті 244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Представництво за довіреністю може грунтуватися на акті органу юридичної особи.

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Згідно зі статтею 246 ЦК України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Частиною першою статті 237 Цивільного кодексу України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до статті 238 Цивільного кодексу України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Подібні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі від 22 жовтня 2019 року № 911/2129/17 (провадження № 12-45гс19).

Відповідно до положень статей 525-526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Як вже було встановлено, 03.01.2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Промпласт Україна» в особі Матвієвського Ю.А., який діяв на підставі довіреності № 1 від 03.01.2019 року було укладено договір про надання повортної фінінсової допомоги (т.1 а.с. 31-33).

В матеріалах справи міститься відповідь Генерального директора ТОВ «Промпласт Україна» Драбич С.А. на письмову притензію ОСОБА_1 , з якої вбачається, що Товариство не заперечує проти отримання з боку позивача коштів, як і не заперечується факт укладенення спірного правочину, а тому доводи апеляційної скарги, що договір фактично є неукладенми через те, що його підписант не перебував з товариством у трудових відносинах безпідставні та спростовані наявними в матеріалах справи доказами.

Сам по собі факт повернення коштів за договором, також підтверджує факт укладання та визнання спірного правочину.

Крім того слід наголосити на тому, що в матерілах справи відсутні будь - які докази спрямовані на оскарження Товариством спірного договору у судовому порядку.

Доводи скарги, що без представника відповідача було проведено підготовче засідання не знайшли підтвердження з огляду на те, що в матеріалах справи, наявні клопотання від представника відповідача ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи починаючи з листопада 2021 року, а закрито підготовче засідання було ухвалою суду 19 вересня 2022 року, тобто представник відповідача навмисно неодноразово надсилав клопотання на адресу суду за для відкладення розгляду справи, хоча не був позбавлений можливості заявити клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Колегія суддів перевірила доводи апеляційних скарг на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин у справі, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін

Керуючись ст.ст. 259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Промпласт Україна» та ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О. В. Халаджи

О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 11 жовтня 2023 року.

Суддя-доповідач О. В. Халаджи