Справа №642/4921/20 2/760/3118/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді- Усатової І.А.

за участю секретаря- Омелько Г.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 452000 грн. боргу, 40680 грн. процентів за прострочення строку повернення позики, всього 492680 грн.

Посилається в позові на те, що 01 серпня 2020 року дав у борг відповідачу 16000 дол. США, що на день подачі позову еквівалентно відповідно до курсу Національного банку України 452000 грн. (за курсом НБУ 1 долар США = 28,25 грн.).

Того ж дня була написана розписка.

Відповідно до умов договору відповідач зобов`язувався повернути вказані кошти не пізніше 01.09.2020 та повернути вказану суму з процентами по 5% щомісячно.

Станом на день його звернення до суду відповідач свої зобов`язання за умовами договору не виконав, взяті в борг кошти не повернув.

З урахуванням цього, просить задовольнити позов у розмірі приведеного ним розрахунку.

Ухвалою Ленінського районного суду м Харкова позовну заяву передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 05.11.2020 та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 10.11.2020 в справі було відкрито спрощене провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 26.07.2021 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні.

Ухвалою суду від 20.02.2023 призначено справу до розгляду у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками за адресою за місця його реєстрації.

Відповідачу був наданий строк для надання відзиву.

На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав.

26.04.2021 до суду надійшло клопотання відповідача, в якому спростовує, що отримував кошти, вказав, що ніколи не знав позивача.

У судове засідання сторони не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином. Судові повістки, направлені за адресами реєстрації місця проживання сторін повернулись до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

При цьому, як зазначено вище, відзив на позов не подав, будь-яких доказів, які б спростовували вимоги позивача, не надав, розрахунку заборгованості за умовами договору не спростовував, свого розрахунку не надав.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постанові в справі № 918/539/16 від 07 липня 2022 року, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Виходячи з цього, на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ст.ст. 525, 526, 599 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк.

Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За правилами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що між сторонами був укладений договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу у борг 16 000, 00 дол. США про що останнім була видана власноручна розписка про отримання 01.08.2020 коштів.

За змістом розписки строк повернення позики був встановлений до 01 вересня 2020 року.

Звертаючись до суду, позивач зазначив, що умови договору відповідач не виконав, борг не повернув.

З точки зору закону в разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Відповідач, не надавши суду відзиву на позов, приведених у позові обставин не спростував, своїх доказів не надав.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З розписки відповідача про отримання грошових коштів вбачається, що ним було отримано в борг 16 000, 00 долари США.

За змістом ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові в справі № 373/2054/16-ц / провадження № 14-446цс18 / від 16 січня 2019 року, відповідно до ст.524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Велика Палата прийшла до висновку, що гривня, як національна валюта, є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

З розписки відповідача вбачається, що кошти в борг ним були отримані в доларах США і в такій же валюті він зобов`язався повернути суму боргу.

Разом з тим, звертаючись до суду позивач просить стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 452 000,00 грн., що еквівалентно 16 000,00 дол. США за курсом НБУ станом на день звернення до суду з даним позовом 25.09.2020.

Згідно ч.2 ст.533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Сума позики у розмірі 16 000,00 дол. США згідно офіційного курсу НБУ станом на 06.10.2023 становить 585 920,00 грн.

Однак, відповідно до вимог статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача боргу у розмірі 452 000,00 грн.

Водночас, суд приймає до уваги, що правильність розрахунку суми відповідач, не з`явившись до суду та не подавши відзив, не спростував, свого розрахунку не надав.

За таких обставин, вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується стягнення процентів, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

З боргової розписки відповідача вбачається, що предметом договору позики було 16 000, 00 доларів США.

За змістом розписки питання процентів сторони при укладенні договору узгодили в наступному розмірі, так згідно розписки грошову суму у розмірі 16000 доларів США під 5 % щомісячно.

Таким чином, сума позики становить 800 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 06.10.2023 складає 29 296,00 грн.

Враховуючи вищенаведене, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають проценти у розмірі 29 296,00 грн.

Відтак, вимоги позивача в частині стягнення процентів за договором позики підлягають частковому задоволенню.

З урахуванням часткового задоволення вимог позивача, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 4 715,27 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 15, 16, 192, 202, 509, 524-526, 533, 599, 610, 612, 625, 626, 627,1046-1049 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) 452 000,00 грн. боргу, проценти у розмірі 29 296,00 грн. та 4 715,27 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.А. Усатова