Справа № 462/3641/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2023 року, суддя Залізничного районного суду міста Львова, Ліуш А.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу, покликаючись на те, що відповідно до укладеного договору від 07 жовтня 2008 року, відповідач ОСОБА_1 , отримала кредит в розмірі 36 565 швейцарських франків на строк до 01 жовтня 2019 року та процентною ставкою 14,95 відсотків річних. З метою забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_1 , своїх зобов?язань за кредитним договором, було укладено договір поруки від 07 жовтня 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 (яка згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , змінила прізвище на ОСОБА_4 ). Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11 листопада 2011 року, вже було стягнуто з відповідачів заборгованість за договором позики. Станом на день звернення до суду з вищевказаним позовом, рішення суду було виконано частково, шляхом стягнення 250 швейцарських франків з 39 444, 30 швейцарських франків. Відтак, просить суд, стягнути з відповідачів на його користь три проценти річних за період з 01 травня 2020 року по 14 березня 2023 року, в розмірі 3 472, 72 швейцарських франків.

Відповідачами було подано до суду відзив, з якого вбачається, що протягом 8 років позивач не цікавився фактом повернення боргу, що присуджений рішенням суду, а тому, відповідачі вважали, що їх борг за вказаним кредитним договором та рішенням суду є прощеним. Відтак, правових підстав для стягнення трьох відсотків річних немає. Крім того, вказали, що для солідарного стягнення з відповідача ОСОБА_3 , заборгованості, яку просить стягнути позивач в позові, йому необхідно довести не лише факт укладення договору поруки, а й факт існування правовідносин поруки на момент пред?явлення позову до суду. Щодо нарахованих відсотків, вказали, що нарахування 3 відсотків річних передбачених ст.625 ЦК України, є незаконними за період з 24 лютого 2022 року по 14 березня 2023 року. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позовних вимог просили відмовити.

Позивачем до суду було надано відповідь на відзив, в якому вказав, що відсутній жодний документ, яким би стверджувалось, що АТ «Універсал Банк» здійснив прощення боргу відповідачів. Щодо неможливості стягнення трьох відсотків річних з поручителя, через припинення поруки, вказав, що позивач просить стягнути вказану заборгованість з відповідача ОСОБА_3 , вже як з боржника, за рішенням суду, яке набрало законної сили та не виконане. Щодо неможливості застосування ст. 625 ЦК України, з 24 лютого 2022 року по 14 березня 2023 року, вказав, що доводи відповідачів є передчасними, оскільки дана норма закону вказує на те, що тільки в разі прострочення позичальником саме за договором відповідно до якого позичальнику було надано кредит, позикодавець не вправі стягувати 3 відсотки річних. В даному випадку, позивач просить стягнути 3 відсотки річних не за невиконання умов кредитного договору, а за невиконанням Залізничного районного суду м. Львова.

До суду було також надано заперечення на відповідь на відзив відповідачів, в яких вони зазначили, що договір поруки було укладено з відповідачем ОСОБА_3 , згідно якого, порука припиняється з припиненням всіх зобов?язань боржника за основним договором, що забезпечується такою порукою. Відтак, оскільки позивачем подано позов до поручителя ОСОБА_3 , після спливу 6 місяців з моменту виникнення заборгованості по кредиту та подав позов в даній справ через понад 13 років, то правовідносини позивача та поручителя є припиненими, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 .

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 28 серпня 2023 року, у задоволенні клопотання представника відповідачів про перехід до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників,- відмовлено. Крім того, витребувано з Залізничного районного суду м. Львова матеріали цивільної справи №2-866/11.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, врахувавши пояснення учасників справи, суд приходить до наступного переконання.

Судом було встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11 листопада 2011 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість по кредитному договору №058-2008-2865 від 07 жовтня 2008 року в розмірі 39 444, 30 швейцарських франків, що еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку 270 453, 79 грн., та судові витрати в розмірі 1820 грн.

Позивачем було надано також розрахунок до позовної заяви про стягнення заборгованості трьох відсотків річних на загальну суму 3 472, 72 швейцарських франків, за період з 01 травня 2020 року по 14 квітня 2023 року.

Постановою Львівського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 27 березня 2023 року, відмовлено Акціонерному товариству «Універсал Банк» у видачі дублікату виконавчого листа та поновленні строку для його пред`явлення до виконання у справі №2-899/2011 року за заявою Акціонерного товариства «Універсал Банк» про видачу дубліката виконавчого листа для стягнення боргу з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною першою стапі 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

За правилом ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Враховуючи, що рішення суду с обов`язковим, зокрема, й для відповідачів, та з огляду на те, що відповідачі порушили грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 р. по справі № 127/15672/16-ц вказано наступне: «Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за весь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18)».

У постанові Верховного Суду від 06.08.2018 р. по справі №361/7939/2015ц вказано, що суд в оцінці обґрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних.

Оскільки відповідно до рішення Залзіничного районного суду м. Львова від 11 листопада 2011 року, до стягнення підлягає сума боргу саме в національній валюті України - гривні, за період часу, протягом якого відповідачами вказане рішення суду не було виконано, сума коштів, що згідно рішення суду підлягала стягненню, знецінилась внаслідок девальвації, таким чином позивач вправі вимагати від відповідачів застосування наслідків порушення виконання рішення суду у вигляді сплати інфляційних втрат.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду 18.02.2019 р. при прийнятті постанови у справі № 405/5535/16-ц вказавши, що доводи касаційної скарги про те, що до виниклих правовідносин не застосуються положення частини другої статті 625 ЦК України в частині стягнення індексу інфляції, оскільки інфляційні витрати не нараховуються на зобов`язання в іноземній валюті, а між сторонами у справі договір позики укладений саме в іноземній валюті, не заслуговують на увагу з огляду на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання визначеного рішенням суду у грошовій одиниці України - у гривні.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Станом на день розгляду справи, вищевказане рішення Залізничного районного суду м. Львова, залишається невиконаним.

В той же час, суд не погоджується з періодом стягнення заборгованості, про який зазначає позивач, а саме: з 01 травня 2020 року по 14 квітня 2023 року, та його посилання на те, що тільки в разі прострочення позичальником саме за договором відповідно до якого позичальнику було надано кредит, позикодавець не вправі стягувати 3 відсотки річних, а оскільки в даному випадку, позивач просить стягнути 3 відсотки річних за невиконання рішення Залізничного районного суду м. Львова, - то його вимоги підлягають до задоволення.

Так, 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який продовжувався Указами Президента України № 133/2022 від 14 березня 2022 року, № 259/2022 від 18 квітня 2022 року, № 341/2022 від 17 травня 2022 року, № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, № 757/2022 від 07 листопада 2022 року й діє станом на день розгляду справи.

При цьому, 17 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану № 2120-IX від 15 березня 2022 року, яким внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Відтак, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 листопада 2011 року, є наслідком невиконання відповідачами саме кредитного договору від 07 жовтня 2008 року, а тому, до нього застосовуються положення Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану № 2120-IX від 15 березня 2022 року. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що з відповідачів підлягає стягненню заборгованість саме за період з 01 травня 2020 року по 23 лютого 2022 року, в розмірі 2136 швейцарських франків.

Щодо позиції відповідачів про те, що позов до поручителя ОСОБА_3 , подано до суду після спливу 6 місяців з моменту виникнення заборгованості по кредиту, а відтак, правовідносини позивача та поручителя є припиненими, суд зазначає наступне. Позов до ОСОБА_3 , подано в даній справі не як до поручителя, а як до боржника, що затверджено рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11 листопада 2011 року, яке набрало законної сили. Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду не було виконано боржниками оскільки з 39 444, 30 швейцарських франків відповідачами було сплачено лише 250 швейцарських франків. А відтак, позивач вправі реалізувати своє право, передбачене ст. 625 ЦПК України, та стягнути з боржника (а не поручителя), несплачений ним борг. Крім того, ні позивачем, ні відповідачами не було надано суду жодного належного та допустимого доказу, який би стверджував, що АТ «Універсал Банк» пробачило боржникам вказаний борг, а тому, такі посилання відповідачів не приймаються судом до уваги.

Витребувані з Залізничного районного суду м. Львова матеріали цивільної справи №2-866/11, - повернути за належністю.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України, встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги були задоволені частково, суд приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 1650, 87 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265, 280 - 284 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 / ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 / на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» /місто Київ, вулиця Автозаводська, 54/19, ідентифікаційний код за / заборгованість в розмірі 2136 /дві тисячі сто тридцять шість/ швейцарських франків, що станом на день розгляду справи еквівалентно 85652 /вісімдесяти п?яти тисячам шістсот п?ятдесяти двом/ гривням 21 копійці.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» /місто Київ, вулиця Автозаводська, 54/19, ідентифікаційний код за / судовий збір в розмірі 825 /вісімсот двадцять п?ять/ гривень 43 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» /місто Київ, вулиця Автозаводська, 54/19, ідентифікаційний код за / судовий збір в розмірі 825 /вісімсот двадцять п?ять/ гривень 43 копійки.

Витребувані з Залізничного районного суду м. Львова матеріали цивільної справи №2-866/11, - повернути за належністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

.

Суддя: А.І. Ліуш