Справа №442/2940/23
Провадження №2/442/724/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2023 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої - судді Грицай М.М.,

секретар судового засідання Антоненко В.О.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу.

Позов мотивує тим, що 03.11.2011 уклала шлюб з ОСОБА_2 . За час подружнього життя у них народилися діти: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказала, що діти проживають з нею. Припинилися шлюбні відносини через відсутність взаєморозуміння, любові та поваги. Сім`я розпалася та існує формально. Протягом пів року сторони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства. Вважає, що подальше спільне проживання і примирення між ними неможливе, оскільки суперечить її інтересам, а тому просить розірвати шлюб. Судові витрати, в тому числі витрати на професійну правову допомогу в сумі 3000 грн, просить стягнути з відповідача.

У свою чергу відповідач подав відзив, де він вказує, що твердження позивача про проживання з нею дітей не відповідають дійсності. Відповідачем вчинено все, щоб примиритися та зберегти сім`ю, проте, - безрезультатно. Отож, він не заперечує проти розірвання шлюбу.

У судовому засіданні позивач пояснила, що відповідач здійснював домашнє насильство відносно неї у присутності дітей, подальше спільне проживання з ним є неможливим для неї. Наданий судом строк на примирення не дав жодних позитивних результатів, а тому підтримує позовні вимоги та просить їх задоволити.

Відповідач у судовому засіданні пояснив, що оскільки позивач не бажає примиритися та продовжувати спільно проживати і виховувати дітей, а його намагання примиритися не призвели до позитивного результату, то при таких обставинах він не заперечує щодо розірвання шлюбу.

Заслухавши сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 (після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрували шлюб 03.11.2011 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Дрогобичу Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, про що складено відповідний актовий запис №558.

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається в першому класі ліцею №3 імені В`ячеслава Чорновола Дрогобицької міської ради, що підтверджується довідкою закладу освіти від 26.09.2023.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками є: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у п`ятому класі Лішнянської НВК "ЗНЗ І-ІІІ ст. - ДНЗ", що підтверджується довідкою навчального закладу від 26.05.2023, а також в Дрогобицькій дитячій художній школі, як вбачається з довідки від 18.05.2023 за №9.

Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10.01.2023 у справі №442/139/23 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адмінстративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, на накладено на нього стягнення у виді штрафу.

Стаття 51 Конституції України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Аналогічні приписи викладені у статті 24 СК України, у якій, серед іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частини 3, 4 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини 2 статті 104 цього ж Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Статтею 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до змісту пункту 10 постанови пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Таким чином, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а також забезпечення державою принципу свободи шлюбу та принципу свободи розірвання шлюбу. Судом встановлено, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем мають формальний характер, суперечать інтересам позивача. Зважаючи на те, що відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн слід зазначити наступне.

У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.

Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У даній справі факт надання правової допомоги позивачу підтверджено договором про надання правових послуг адвоката від 03.05.2023 за №17/23, укладеним між адвокатом Ловінською С.С. та ОСОБА_1 , додатком №1 до договору про надання правових послуг адвоката №17/23 від 03.05.2023, квитанцією до прибуткового касового ордера за№17/23-01 від 03.05.2023 на суму 3000 грн, актом виконаних робіт від 03.05.2023. Згідно з останнім, адвокат надав, а клієнт прийняв наступні правничі послуги: за вивчення матеріалів справи, надання консультацій, збір доказів у справі, та підготовку позовної заяви у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Всього виконано робіт на 3000 грн. Претензій у клієнта немає.

При цьому, суд зазначає, що вказана справа не відноситься до складних справ, відтак розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження, підготовка документів у такій не потребує значного часу, а тому, виходячи з принципу обгрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг та значенням справи для сторін, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 1500 грн.

Також, відповідно до ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", з відповідача на користь позивача слід стягнути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 536,80 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 142, 264, 350, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 03.11.2011 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Дрогобичу Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис №558.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок) сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 09.10.2023.

Суддя М.М. Грицай