ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5933/23 Справа № 210/914/23 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В.Є. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 210/914/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційні скарги ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 , та Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 квітня 2023 року, яке ухвалено суддею Сільченком В.Є. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомостей щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять,

УСТАНОВИВ:

В лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувя з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю матері на виробництві.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що що він являється сином ОСОБА_3 , яка працювала машиністом конвеєру РЗФ-1 ГД ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

31 липня 2021 року у підрозділі РЗФ-1 ГД ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» стався нещасний випадок, внаслідок якого загинула мати позивача, ОСОБА_3 .

Відповідно до акту спеціального розслідування нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом.

У зв`язку з тим, що через протиправні дії відповідача мати позивача померла, він позбавився можливості отримувати ті позитивні емоції від життя, ту турботу та допомогу в організації життя, яку отримував до смерті матері. Дані почуття радості замінили почуття розпачу, розчарування життям, скорботи. Всі ці негативні почуття не проходять, а навпаки посилюються усвідомленням того, що позивач має проводити всі сімейні свята, будувати свою сім`ю, переживати щасливі моменти та тяжкі хвилини свого життя без матері, яка загинула при виконанні роботи на підприємстві відповідача і цього могло не статись, якби відповідач забезпечив дотримання норм з охорони праці.

Мати позивача загинула у відносно молодому віці - 49 років, смерть її була несподіваною та викликала тривалий шок у позивача. Він не міг повірити в те, що втратив назавжди свою матір, при тому що для цього не існувало жодних передумов.

Душевні страждання також збільшуються у зв`язку з тим, що у позивача з матір`ю багато спільних фотографій, які розміщені в знак пам`яті про загиблу в квартирі та навіюють спогади про померлу матір.

Розмір моральної шкоди позивачка оцінює у 600 000 гривень, яку просив стягнути з відповідача на свою користь, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 квітня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 , у якості відшкодування моральної шкоди, завданої смертю матері на виробництві, суму грошових коштів у розмірі 300 000 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» в дохід держави судовий збір у розмірі 3 000 грн.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на його користь, просить збільшити її розмір до заявленого у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивачки та принципу розумності, виваженості і справедливості.

Позивач посилається на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, в якій вказано, що у справах про відшкодування шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була помірною цій шкоді. Зазначає, що сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України, критеріїв, і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив потерпілий.

Відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» також подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, ухваленого при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і повністю відмовити позивачеві у задоволенні його позовних вимог.

При цьому, скаржник зазначає, що позивачем суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження моральної шкоди, тобто позивачем не доведено, що шкода спричинена неправомірними діями чи бездільністю відповідача.

Відзиви на апеляційні скарги не подані.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги сторін не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Судом установлено та убачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 являється сином ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.8).

ОСОБА_3 працювала машиністом конвеєру РЗФ-1 ГД ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

31 липня 2021 року у підрозділі РЗФ-1 ГД ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» стався нещасний випадок, внаслідок якого загинула ОСОБА_3 .

Факт смерті ОСОБА_3 підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 03 серпня 2021 року, виданим Металургійним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с.9,35).

За вказаним фактом нещасного випадку на підприємстві було складено акт № 3 форми Н-1/П спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 31 липня 2021 року о 14 годині 40 хвилин на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», затверджений Начальником Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань охорони праці 03 лютого 2023 року (а.с.10-34).

Відповідно до акту спеціального розслідування нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом.

Актом форми Н-1/П встановлено, що нещасний випадок стався за наступних обставин: 31 липня 2021 року (в зміні з 07 години 00 хвилин 31 липня 2021 року до 19 години 00 хвилин 31 липня 2021 року) машиніст конвеєру РЗФ-1 ГД ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» ОСОБА_3 , прибувши на підприємство до АПК РЗФ-1, та переодягнувшись у спецодяг та інші засоби індивідуального захисту, о 06 години 30 хвилин прибула до відкритого майданчика розташованого біля АПК РЗФ-1 де проводились змінно-зустрічні збори, де о 06 годині 40 хвилин отримала від керівника робіт старшого майстра РЗФ-1 ГД ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» ОСОБА_4 інформацію з охорони праці (про виробничий травматизм на підприємстві), завдання на зміну (розподіл руди по стрічковим конвеєрам С-18, С-19, С-20) та усний інструктаж з його безпечного виконання.

Після отримання завдання на зміну, о 07 годині 00 хвилин ОСОБА_3 разом з машиністом конвеєру РЗФ-1 ГД ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» ОСОБА_5 попрямувала на своє робоче місце, де після огляду стану стрічкового конвеєру С-19 почала виконання отриманого завдання. Порушень вимог нормативно-правових актів з охорони праці при огляді електрообладнання стрічкового конвеєру С-19 виявлено не було, про що був зроблений запис у журналі прийому-здачі змін.

О 07 годині 20 хвилин оператор пульта керування РЗФ-1 ГД ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» ОСОБА_6 зателефонувала ОСОБА_3 і передала інформацію о наявності руди на конвеєрі С-19.

О 08 годині 10 хвилин ОСОБА_6 зателефонувала ОСОБА_3 додала інформацію, щоб перегнати автостеллу АС-19 в голову стрічкового конвеєру С-19 третьої черги для підсипки руди в бункера конвеєра № 82. Далі у проміжок 30-40 хвилин оператор пульта керування ОСОБА_6 телефонувала машиністу конвеєра ОСОБА_3 і давала команди на засипку живильника конвеєра С-20. Приблизно з 10 години 30 хвилин до 12 години 00 хвилин машиніст конвеєра ОСОБА_3 на телефонні дзвінки від оператора пульта керування ОСОБА_6 не відповідала.

Через деякий час машиніст конвеєра ОСОБА_3 зателефонувала оператору пульта керування ОСОБА_6 і вирішила дізнатись чому їй телефонувала ОСОБА_6 .

На питання ОСОБА_6 чому не відповідала на телефонні дзвінки ОСОБА_3 відповіла, що телефон находився у кишені куртки і вона не чула дзвінка. ОСОБА_6 додала, що є в наявності недостача руди на 3-й черзі на конвеєр С-20 і щоб ОСОБА_3 проводила просипку руди на конвеєр С-20.

Близько о 14 годині 00 хвилин оператор пульта керування ОСОБА_6 зателефонувала машиністу конвеєра ОСОБА_5 щоб вона переміщала автостелу АС-20 на 3-ю чергу на допомогу конвеєру С-19. Далі ОСОБА_6 зателефонувала ОСОБА_3 і повідомила що їй на допомогу іде АС-20.

Близько о 14 годині 20 хвилин ОСОБА_5 переходила з 4-ї секції на 8-му секцію, зупинила автостелу: АС-20 на порожньому бункері конвеєра 73-А. Побачила переповнений бункер живильника АС-19 і вирішила зателефонувати ОСОБА_3 щоб перемістити АС-19 в потрібному напрямку, але ОСОБА_2 на телефонний дзвінок не відповідала.

0 14 годині 35 хвилин ОСОБА_5 обійшовши приводи конвеєри С-19, С-20 попрямувала на 8-му секцію де сипав АС-19 і побачила ОСОБА_3 лежачою на підлозі робочого проходу вздовж стрічкового конвеєра С-19.

Після чого ОСОБА_5 зателефонувала ОСОБА_6 , яка зателефонувала ОСОБА_4 , а той зателефонував до здоровпункту ГД.

О 14 годині 50 хвилин на місце де стався нещасний випадок прибула фельдшер здоровпунктів медичного центру ПП «Стіл Сервіс» ОСОБА_7 і о 14 годині 51 хвилині почала надавати першу допомогу. О 14 годині 54 хвилини ОСОБА_7 попросила викликати міську реанімаційну бригаду швидкої допомоги.

О 15 годині 24 хвилин прибула бригада № 18 швидкої допомоги і почала проводити реанімаційні заходи, після проведення необхідних заходів о 15 годині 35 хвилин було констатовано біологічну смерть постраждалої.

В акті форми Н-1/П зазначено, що комісія за результатами розслідування нещасного випадку прийшла до висновку: нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом, потерпіла померла від впливу електричного струму під час виконання своїх трудових обов`язків. Вини чи будь-яких порушень у діях чи бездіяльності потерпілої, які могли стати причиною нещасного випадку так як наслідок - її смерті, актом не встановлено.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , керувався нормами статей 23, ч.1 ст.1167, ч.2 ст.1168 ЦК України, 153 КЗпП України, й виходив з того, що відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди сину загиблої, оскільки у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 внаслідок нещасного випадку при виконанні трудових обов`язків на підприємстві відповідача, позивач переносить моральні страждання. Смерть матері призвела до істотних вимушених змін у його житті, таких як втрата турботи, моральної та матеріальної підтримки близької людини. Перенесення позивачем психоемоційного стресу і усвідомлення безповоротності втрати неодмінно завдало йому душевного болю.

Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з засад розумності, виваженості та справедливості, врахував характер та обсяг душевних страждань, у зв`язку зі смертю близької людини, той факт, що дійсно позивач є сином померлої; наслідки викликані заподіяною шкодою - смертю найбільш близької людини; перенесені та діючі у теперішній час душевні страждання та переживання; тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані смертю матері, час, що пройшов з моменту смерті близької людини та до моменту звернення до суду, визначив до стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю метері, грошові кошти в сумі 300 000 гривень.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, як і погоджується з визначеним судом до стягнення розміром моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача та не погоджується з доводами сторони відповідача викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У відповідності до ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Згідно ч.1,3 ст.13 ЗУ «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників в галузі охорони праці.

Відповідно до положень статті 6 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992р. N2694-XII (зі змінами та доповненнями), які діяли на час виникнення правовідносин, передбачено, що умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.

Стаття 153 Кодексу законів про працю України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку з між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи виникає у зв`язку з настанням певних подій: каліцтво, ушкодження здоров`я або смерть фізичної особи.

Отже, право члена сім`ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю особи, спричиненого професійним захворюванням, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності професійного захворювання і причинного зв`язку між смертю і професійним захворюванням, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім`ї померлого виникають лише після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент.

Рішенням Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати) визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст.1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну правову оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв`язку з втратою близької людини - матері смерть, якої настала внаслідок нещасного випадку на підприємстві відповідача.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнає позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання позивача, які останній переносить у зв`язку із втратою близької людини, смерть, якої настала внаслідок нещасного випадку на підприємстві відповідача.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди, а доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо необґрунтовано завищеного розміру відшкодування моральної шкоди та позивача щодо заниженого розміру моральної шкоди є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційні скарги сторін підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючисьст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 , та Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишити без задоволення.

РішенняДзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 10 жовтня 2023 року.

Головуючий:

Судді: