Справа № 724/1113/23
Провадження № 2/724/320/23
? Р І Ш Е Н Н Я
? І М Е Н Е М ? У К Р А Ї Н И
27 вересня 2023 року Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді: Ковальчук Т.М.
секретаря судових засідань: Писанюк Я.П.
представника позивача в режимі відеоконференції: ОСОБА_1
відповідача: ОСОБА_2
представника відповідача: ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Хотин Чернівецької області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації,-
В С Т А Н О В И В:
Короткий виклад позовних вимог
У травні 2023 року ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Фещенко Ігор Станіславович, звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації.
Позов обґрунтовано тим, що 26.03.2023 року в соціальній мережі «FAСEBOOK» на сторінці ОСОБА_2 з`явились відео - публікації під назвою: " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", "Далі буде ще розповідь" та " ОСОБА_5 і влада староста села Львове Херсонської області" з приводу висвітлення інформації про старосту села Львове Херсонської області ОСОБА_4
13.04.2023 року позивачем подано запит до Центру компетенції адресного простору мережі Інтернет про отримання звіту фіксації вказаних веб -сторінки та публікацій на ній. Зі звіту за результатами проведеної фіксації і дослідження веб-сторінки у мережі Інтернет від 19.04.2023 року вбачається, що відеозаписи було опубліковано відповідачем ОСОБА_2 , на якому останній висловлюється щодо позивача, який є посадовою особою, а саме старостою села Львове Херсонської області, порівнює з колаборантом, вказує на те, що вчинки старости колаборантські.
Представник позивача зазначає, що відповідач є волонтером, публічною особою, який веде особисту сторінку в Інтернет просторі, а отже надав ситуації розголосу: закликає військових, поліцію, СБУ звернути увагу на позивача, вказує на те, що нібито дії позивача є протизаконними, а саме: останній вказав на те, що відповідач повинен з дозволу старости заїжджати на територію села або перевантажити допомогу до його автівки так як волонтерський автомобіль є великим за розміром, село Львове знаходиться на лінії фронту, а отже російські агресори можуть запримітити вказане авто та відкрити вогонь, що прямо наражає на небезпеку всіх мешканців села Львове Херсонської області.
Також вказує, що висловлювання відповідача щодо позивача є такими, що можуть бути перевірені на предмет їх правдивості, оскільки дії, про які заявляє відповідач, а саме, що дії позивача є колаборантські, підпадають під ознаки кримінально-караного діяння, що виключає віднесення його слів щодо дій позивача, до оціночних суджень чи критичних зауважень про його діяльність.
Всі вищевказані відомості щодо позивача є неправдивими, такими, що принижують його честь, гідність і ділову репутацію, як порядної людини, посадової особи.
Представник позивача вказує, що під дописами відеозаписів, які розповсюдив відповідач, наявні коментарі різного характеру. Отже, розповсюджена неправдива інформація щодо позивача була доведена до великої кількості людей.
З урахуванням викладених обставин, представник позивача просить суд:
- визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_4 на повагу до честі, гідності та ділової репутації, інформацію, що опублікована в дописах на веб - сайті соціальної мережі «FAСEBOOK» на сторінці публічної особи ОСОБА_2 у відеозаписах та дописах під назвою " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", "Далі буде ще розповідь", " ОСОБА_5 і влада староста села Львове Херсонської області";
- зобов`язати ОСОБА_2 видалити з веб-сайту соціальної мережі «FAСEBOOK» зі своєї сторінки публічної особи « ОСОБА_2 », відеозаписи та дописи під назвою " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", "Далі буде ще розповідь", " ОСОБА_5 і влада староста села Львове Херсонської області";
- зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену щодо ОСОБА_4 недостовірну інформацію, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію шляхом опублікування на веб-сайті: соціальної мережі «FAСEBOOK» на своїй сторінці публічної особи « ОСОБА_2 » повідомлення про ухвалене рішення по справі з публікацією його резолютивної частини впродовж десяти днів з моменту набрання ним законної сили без скорочень, редагування та коментування;
Процесуальні дії суду
Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 30.05.2023 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання (а.с.53).
Ухвалою суду від 09.08.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про визнання поважними причин пропуску строку на подання відзиву та залишено без розгляду відзив представника відповідача (а.с.132-133).
Ухвалою суду від 09.08.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.145).
Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, його представник ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що він дійсно 26.03.2023 року зробив відео публікації на своїй сторінці в фейсбук про які зазначає позивач у позові, проте, його висловлювання щодо дій позивача, як старости села, це його критична оцінка надана вчинкам позивача (суб`єктивна думка). Тому, позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні.
Представник відповідача ОСОБА_3 просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вони є безпідставними та необґрунтованими. Зазначає, що зі змісту поширеної відповідачем інформації можна дійти висновку, що ця інформація є оціночним судженням, оскільки її автором зазначається «..Я не хочу назвати старосту колаборантом, однак його дії є колаборацькими», тобто відповідач, враховуючи досить незрозумілі дії позивача, припускає певну інформацію, а не стверджує її. Крім того, поширена інформація про позивача не є такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію, оскільки вказана інформація не містить даних щодо того, що позивач вчинив те чи інше правопорушення. Позивач є старостою села Львове, а відтак, є публічною особою, а тому свідомо відкритий для прискіпливого контролю за його особою, як з боку інших громадян, так і правоохоронних органів.
Заслушавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що відповідно до рішення третьої сесії восьмого скликання Тягинської сільської ради Бериславського району Херсонської області №23 від 23.12.2020 року ОСОБА_4 з 04 січня 2021 року затверджений старостою Львівського старостинського округу Тягинської територіальної громади (а.с.47).
26 березня 2023 року в мережі Інтернет на веб-сторінці ОСОБА_2 за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 , було розміщено відеопублікації («відеоролик») під заголовком « ІНФОРМАЦІЯ_1 », «Далі буде ще розповідь» та « ОСОБА_5 і влада староста села Львове Херсонської області» за інтернет посиланням:- ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
У одному з відеороликів ОСОБА_2 висловлює наступне:
«….Я хочу, щоб місцеві і правоохоронні органи, які знаходяться в цій місцеві, звернули увагу на цього старосту це ОСОБА_4 . Звернули на цю людину увагу, тому що так поступають лише колаборанти. Я не хочу сказати, що людина колаборант, ну поступки його колаборантські…Чому ця людина поступає так як колаборант і називає себе владою…».
Представник позивача в судовому засіданні вказав, що саме ці висловлювання відповідача відносно позивача є неправдивими та такими, що принижують честь, гідність і ділову репутацію позивача, як посадової особи.
Відповідач в судовому засіданні визнав, що 26.03.2023 року він у мережі Інтернет на своїй веб-сторінці розмістив вказані відео публікації стосовно позивача.
Відеопублікації, які розмістив відповідач на своїй веб-сторінці, було доведено до відома декількох осіб, що підтверджується прінтскріном коментарів із соціальної мережі «Фейсбук» (а.с.18-39).
Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.
Згідно з частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
У статті 201 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.
Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.
Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.
Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
За змістом статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.
За своїм характером судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів.
Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.
Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти, чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку.
У рішенні у справі «Ляшко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 Конвенції застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права.
Таким чином, особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення, не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачений статтею 10 Конвенції.
Із змісту інформації, поширеної відповідачем відносно позивача, убачається, що ці висловлювання за своїм змістом є оціночними судженнями, які є вираженням суб`єктивної думки особи щодо зазначених в них обставин, тому не є недостовірною інформацією.
Аналіз змісту оспорюваних позивачем висловлювань та публікацій свідчить про відсутність твердження про конкретні факти і вказує на те, що по суті в них викладені оціночні судження особи. Оцінити правдивість чи правильність такого висновку неможливо, а оціночні судження спростуванню не підлягають.
Крім того, у разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі Резолюція).
У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).
У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.
Також, статтею 10 Конвенції з прав людини встановлено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Право на свободу вираження поглядів є не лише основною засадою демократії, але і передумовою здійснення багатьох інших прав і свобод, що гарантуються Конституцією.
Європейський суд з прав людини на підставі своєї практики застосування Конвенції встановив, що її 10 стаття обумовлює різний ступінь захисту для тих чи інших категорій вираження поглядів.
У рішенні від 07 лютого 2012 року «Аксель Спрінгер проти Німеччини» Європейський суд з прав людини вказав, що приватна особа, невідома для громадськості, може вимагати особливого захисту свого права на приватне життя, в той час як публічних осіб така норма не стосується.
У справах «Лінгенс проти Австрії» (1986 року); «Обершлік проти Австрії» (1991 року), у яких йшлось про публічну критику політиків, Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що публічні діячі повинні бути відкритими для критики з боку своїх опонентів.
З аналізу вказаних рішень вбачається, що Європейський суд з прав людини вважає порушенням статті 10 Конвенції з прав людини задоволення національними судами позовів публічних діячів про спростування поширеної проти них інформації та заборони поширення такої інформації, оскільки ступінь публічності, якого набули дії особи, ступінь її участі у публічній дискусії обумовлюють ступінь її толерантності, який вона повинна виявляти стосовно критики.
У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.
Таким чином, оскільки ОСОБА_4 у сенсі Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя є публічною особою, а тому свідомо відкритий для прискіпливого контролю за його особою, як з боку активістів так і пересічних громадян. Інформація, поширена відповідачем, стосується виключно професійної діяльності позивача, а не його приватного життя. Крім того, враховуючи публічний статус позивача та те, що поширена інформація стосувалася його публічної діяльності та мала суспільний інтерес, позивач повинен бути терпимим до публічної критики, межа якої є ширшою від критики пересічних осіб.
На підставі вищенаведеного, виходячи із заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 259, 265, 268 ЦПК України, суд,
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 06 жовтня 2023 року.

Суддя: Т.М.Ковальчук