Номер провадження: 22-ц/813/5972/23
Справа № 509/1360/23
Головуючий у першій інстанції Панасенко Є. М.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

з участю секретаря Виходець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги адвоката Дикун Ігоря Михайловича, представника ОСОБА_1 , а також ОСОБА_2 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 березня 2023 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 про визнання прав іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 про визнання прав іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Одночасно позивач звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на:

- земельну ділянку з кадастровим номером: :02:008:1622 - належить ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (за адресою: АДРЕСА_1 );

- земельну ділянку з кадастровим номером: :02:008:1621 - належить ОСОБА_1 (за адресою: АДРЕСА_1 ),

які були утворені шляхом поділу з земельної ділянки з кадастровим номером - :02:008:0462, площею 0,100 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка була обтяжена забороною на відчуження майна на підставі іпотечного договору від 24.12.2007 року.

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_3 зазначила про необхідність вжиття заходів забезпечення позову тим, що пред`явлення таких вимог, як звернення стягнення на предмет іпотеки може слугувати поштовхом для дій учасників розгляду справи з відчуження цього майна, з метою створення перешкод для задоволення вимог іпотекодержателя. Матеріали справи містять докази фактів відчуження іпотечного майна, унаслідок відсутності заборони про це в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що вже створило ситуацію, за якої іпотечна земельна ділянка була поділена та неодноразово змінювала своїх власників. Тому у позивача наявні обґрунтовані побоювання щодо можливості подальшої реалізації іпотечного майна його останніми право володільцями.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 березня 2023 року заява ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволена.

Накладено арешт:

- на земельну ділянку з кадастровим номером: :02:008:1622, яка розташована за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_5 та ОСОБА_2 ;

- земельну ділянку з кадастровим номером: :02:008:1621, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 ,

які були утворені шляхом поділу з земельної ділянки з кадастровим номером - :02:008:0462, площею 0,100 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка була обтяжена забороною на відчуження майна на підставі іпотечного договору від 24.12.2007 року.

Зустрічне забезпечення не застосовувалось.

Не погодившись з ухвалою суду, адвокат Дикун І.М., представник ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду в частині накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_1 ,ухвалити постанову, якою заяву позивача про забезпечення позову в цій частині залишити без задоволення, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, щосуд першої інстанції не взяв до уваги, що жодних позовних вимог до ОСОБА_1 заявлено не було та він не є відповідачем у справі, а належна йому земельна ділянка ніколи не була предметом іпотеки.

Також, не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду, ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову залишити без задоволення, скасувати заходи забезпечення позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, щоухвала суду прийнята без повного та всебічного аналізу матеріалів справи, та судом не було взято до уваги, що на час подання заяви про забезпечення позову в матеріалах справи відсутні докази, що відповідачами проводяться будь-які дії стосовно відчуження земельних ділянок, на які просить накласти арешт позивачка.

Відзиви на апеляційні скарги до суду не надходили.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

Адвокат Сабліна Ю.С., представник ОСОБА_3 подала до суду заперечення, в яких просить апеляційні скарги відхилити, ухвалу залишити без змін.

Протоколом автоматизованого розподілу від 02 травня 2023 року визначений склад колегії суддів під головуванням судді Базіль Л.В. для розгляду справи (а.с. 119).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24 травня 2023 року провадження у справі за апеляційною скаргою адвоката Дикун І.М., представника ОСОБА_1 було відкрито (а.с. 124-125).

Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду від 09 червня 2023 року цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Комлевій О.С., для подальшого розгляду, у зв`язку із достроковим закінчення відрядження судді Херсонського апеляційного суду Базіль Л.В., згідно з рішенням Вищої ради правосуддя № 567/0/15-23 від 30 травня 2023 року (зі змінами, відповідно до рішення № 572/0/15-23 від 31 травня 2023 року) (а.с. 130, 131).

Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду від 28 червня 2023 року цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Комлевій О.С. зі складом колегії суддів, з урахуванням навантаження на суддів Одеського апеляційного суду (а.с. 133).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 червня 2023 року цивільна справа за апеляційною скаргою адвоката Дикун І.М., представника ОСОБА_1 прийнята до провадження та призначена до розгляду (а.с. 134).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07 серпня 2023 року провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 було відкрито (а.с. 182).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01 вересня 2023 року цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_2 призначена до розгляду (а.с. 192).

В судове засідання, призначене на 03 жовтня 2023 року ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та його представник адвокат Дикун І.М. не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 188, 190, 199).

Заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду не надходило.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання та явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Жуган Л.В., представника ОСОБА_2 , адвоката Сабліної Ю.С., представника ОСОБА_3 , адвоката Юшинської І.Є., представника ОСОБА_5 , перевіривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Дикун І.М., представника ОСОБА_1 підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам закону відповідає не в повному обсязі, з огляду на наступне.

Задовольняючи заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заявлений позивачем вид заходів забезпечення позову у вигляді арешту земельних ділянок передбачений нормами чинного законодавства, та є доцільним заходом забезпечення позову в рамках даної справи. Таке забезпечення позову, враховуючи його предмета ціну позову, можна вважати співмірним із заявленими вимогами.

Також суд виходив з того, що необхідність обрання даного виду забезпечення позову є обґрунтованою, так як відсутність арешту вказаних земельних ділянок може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення, так як існує реальна можливість посягання на це майно боржників, що ніколи його за свої кошти не придбавали та гарантувати власникам мирне володіння на законно придбане ними майно.

При цьому, суд встановив про відсутність підстав вважати застосування даного виду забезпечення позову таким, що спричинить відповідачам та третій особі, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, збитки.

Проте в повному обсязі, з таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів погодитись не може, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 про визнання прав іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Також ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на:

- земельну ділянку з кадастровим номером: :02:008:1622 - належить ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (за адресою: АДРЕСА_1 );

- земельну ділянку з кадастровим номером: :02:008:1621 - належить ОСОБА_1 (за адресою: АДРЕСА_1 ),

які були утворені шляхом поділу з земельної ділянки з кадастровим номером - :02:008:0462, площею 0,100 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка була обтяжена забороною на відчуження майна на підставі іпотечного договору від 24.12.2007 року.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, ОСОБА_3 зазначила про необхідність вжиття заходів забезпечення позову тим, що пред`явлення таких вимог, як звернення стягнення на предмет іпотеки може слугувати поштовхом для дій учасників розгляду справи з відчуження цього майна, з метою створення перешкод для задоволення вимог іпотекодержателя. Матеріали справи містять докази фактів відчуження іпотечного майна, унаслідок відсутності заборони про це в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що вже створило ситуацію, за якої іпотечна земельна ділянка була поділена та неодноразово змінювала своїх власників. Тому у позивача наявні обґрунтовані побоювання щодо можливості подальшої реалізації іпотечного майна його останніми право володільцями.

Так, забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Частиною 2 статті 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з пунктами 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття певних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером: :02:008:1621, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить третій особі.

Тобто, суд застосувавши заходи забезпечення позову в частині накладення арешту на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_1 , не звернув увагу на те, що земельна ділянка належить ОСОБА_1 , який є третьою особою та не є відповідачем у вказаній справі та будь-яких позовних вимог до нього позивачем заявлено не було.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що при вжитті заходів забезпечення даного позову, судом першої інстанції не було взято співмірність заявлених вимог, а також судом не прийнято до уваги належність та знаходження майна, на яке просив накласти арешт позивач в повному обсязі (пункт 3 і 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

За таких підстав, колегія суддів, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга адвоката Дикуна І.М., представника ОСОБА_1 підлягає задоволенню, ухвала суду в частині накладення арешту на земельну ділянку, що належить ОСОБА_1 скасуванню, оскільки в цій частині постановлена з порушенням норм процесуального права.

При цьому, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в частині накладення арешту на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_5 та ОСОБА_2 не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права в цій частині, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів залишає без задоволення доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що судом не було взято до уваги, що на час подання заяви про забезпечення позову в матеріалах справи відсутні докази, що відповідачами проводяться будь-які дії стосовно відчуження земельних ділянок, на які просить накласти арешт позивачка, оскільки вимоги забезпечення позову в частині накладення арешту на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є співмірними з заявленими позовними вимогами та відповідають вимогам цивільно-процесуального законодавства, а суд, оцінивши докази у їх сукупності, зважаючи на обставини, які передували зверненню позивача до суду за захистом своїх прав та доведеність дійсного виникнення спору між сторонами, на законних підставах задовольнив заяву, чим забезпечив позов ОСОБА_3 в частині накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером: :02:008:1622, яка розташована за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Апеляційний суд звертає увагу на те, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

До того ж заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та діють лише до ухвалення остаточного рішення в справі.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції в частині накладення арешту на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_5 та ОСОБА_2 постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для її скасування в цій частині відсутні.

Керуючись ст.ст. 368,374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Дикун Ігоря Михайловича, представника ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 березня 2023року в частині накладення арешту на земельну ділянку, що належить ОСОБА_1 скасувати.

В задоволені заяви ОСОБА_3 в частині накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером: :02:008:1621, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 відмовити.

В інший частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 12 жовтня 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

________________________________________ Є.С. Сєвєрова