КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/893/2023 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

при секретарі: Качалабі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 листопада 2021 року, яка містить заперечення на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2020 року, про відкриття провадження та на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2020 року позивач АТ «КБ «Приватбанк» звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що 19.08.2017 року між АТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого позивачем видано відповідачу кредитну картку, відкрито картковий рахунок та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Повернення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному договором.

Сторони визначили, що договір складається з анкети-заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою, тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

Вказував, що станом на 26.10.2020 року ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість.

Оскільки відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання та не погашає заборгованість, позивач АТ «КБ «Приватбанк» просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_1 19 057 грн. 04 коп. заборгованості.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2020 року відкрито провадження у справі.

У березні 2021 року ОСОБА_1 подав зустрічну позовну заяву до АТ «КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним.

Зустрічний позов ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що фактично кредитний договір з АТ «КБ «Приватбанк» ним не укладався, анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг він не підписував, а тому просив суд визнати кредитний договір недійсним.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «Приватбанк» 16 632 грн 61 коп. заборгованості кредитним договором та 2 000 грн судового збору, а всього - 18 632 грн 61 коп.

В решті вимог позову АТ «КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

У зустрічному позові ОСОБА_1 до АТ «КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійним - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішення у даній справі, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 листопада 2021 року, яка містить заперечення на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2020 року про відкриття провадження та на ухвалу Оболонського районного суду

м. Києва від 22 жовтня 2021 року.

В апеляційній скарзі просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, в якому у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 відмовити повністю та задовольнити позовні вимоги зустрічного позову.

Скаргу обґрунтовує тим, що суд помилково відкрив провадження,встановивши, що відсутні підстави, встановлені ЦПК України, для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, відмови у відкритті провадження у цивільній справі, оскільки до позову додана копія позовної заяви з додатками для відповідача неналежної якості (через розмір шрифту непридатна для читання), щo ускладнює ознайомлення з ними сторону провадження.

Вказував, що законом і актом цивільного законодавства обумовлено перед застосуванням електронного підпису укладання договору, в якому мають міститися зразки відповідного аналогу власноручних підписів сторін цього договору.

Проте, позивач не надав договору, що містить зразок відповідного аналогу власноручного підпису відповідача для порівняння з підписом на копії анкети-заяви, тому копія анкети-заяви надає підстави для сумнівів в її тотожності з оригіналом і в існуванні самого оригіналу.

Вважає, що резюмуючи вищевикладене можна зробити висновок, що ці факти спростовують доводи позивача, про те що анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» від 19.08.2019 року підписана саме ОСОБА_1 в електронному вигляді за допомогою стилусу.

Враховуючи, що оригінал електронного доказу не подано, а відповідач ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, суд, при прийнятті рішення не мав брати до уваги такий доказ.

Отже, доказом на підтвердження отримання банківських карток має бути договір про використання електронного платіжного засобу.укладений у письмовій формі та розписка про отримання відповідачем другого примірника цього договору.

Позивач таких доказів не надав, а копія довідки, яка не підписана відповідачем, не є достатнім доказом.

Вважає, що суд зробив хибний висновок про отримання відповідачем кредитних карток.

Виписка з особового рахунку має бути підписана уповноваженою посадовою особою та скріплена печаткою банку.

Аналізуючи наданий позивачем документ під назвою «Виписка за договором № б/н станом на 28.10.2020» вбачається, що вона не містить такі обов`язкові реквізити як номер особового рахунку, код банку, у якому відкрито рахунок, номер документа та ін. Також цей документ не підписаний уповноваженою посадовою особою та не скріплений печаткою банку.

Це дає підстави вважати, що цей документ невідомого походження, має підстави для сумніву його достовірності, а тому він не може бути достатнім та допустимим доказом.

Вказує, що розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку).

В судовому рішенні від 03.11.2021 року суд наголошував, що з наданих позивачем розрахунків суми заборгованості станом на 26.10.2020 року вбачається, що загальний розмір заборгованості за кредитним договором складає - 19 057 грн 04 коп., з яких 16 632 грн 61 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредитом,2 424 грн 43 коп. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с.5-12).

Згідно «Довідки» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти. нібито оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), максимальна сума кредитного ліміту (тіло кредиту) зазначена 15 000 грн.

Зазначає, що не зрозуміло, на якій підставі суд ухвалив незаконне рішення стягнути з ОСОБА_1 , в тому числі, 16 632 грн 61 коп. заборгованості за простроченим тілом кредита.

Позивач не надав, а в матеріалах справи відсутні докази, що саме відповідач надав копію паспорту представнику банку.

Суд дійшов висновку, що в клопотанні не обґрунтовано необхідності проведення судової товарознавчої експертизи з поставлених відповідачем питань з огляду на підстави та предмет первісного та зустрічного позовів, що перебуває в провадженні суду, способу укладення спірного кредитного договору, а також те, що її призначення призведе до затягування розгляду справи, суд не вбачав правових підстав для задоволення порушеного клопотання.

Вказував, що висновок суду про те, що ОСОБА_1 підписав «Анкету-заявление о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке» та кредитному договору № б/н від 19.08.2017 року є таким, що ґрунтується на припущеннях, оскільки лише експерт може надати відповідь на питання, чи належить підпис, який вчинений в «Анкете-заявлении о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке» та кредитному договорі № б/н від 19.08.2017 року саме ОСОБА_1 , а без встановлення цих обставин рішення не може вважатися законним та обґрунтованим.

Отже, суд зобов`язаний був забезпечити (організувати) дійсно змагальний процес, тобто створити особам, які беруть участь у справі, всі умови для реалізації ними своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов`язків.

Тобто, враховуючи те, що відповідач заперечує факт підписання ним «Анкеты- заявления о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке» та кредитного договору № б/н від 19.08.2017 року, суд повинен був роз`яснити останньому його право заявити клопотання про призначення почеркознавчої експертизи для вирішення питання відповідності його підпису в «Анкете-заявлении о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке» та кредитного договору № б/н від 19.08.2017 року, і тільки після отримання відповідного висновку експерта або відмови від проведення почеркознавчої експертизи вирішувати питання про доведеність чи недоведеність вимог позову.

Вказує, що таку ж думку висловлює Верховний Суд у справах №520/7785/15-ц та №1512/2234/11.

Також зазначає, що в судовому засіданні суд не тільки не роз`яснив ОСОБА_1 його право заявити клопотання про призначення почеркознавчої експертизи для вирішення питання відповідності його підпису в «Анкете-заявлении о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке» та кредитного договору №б/н від 19.08.2017 року, а й навпаки, в момент коли ОСОБА_1 заявляв клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи, суд в супереч ст.12 ЦПК України застерігав ОСОБА_1 від подання цього клопотання, наголошуючи на дуже велику вартість цієї експертизи, що надає підстави для висновку упередженого ставлення до справи.

Отже, в супереч вимогам ЦПК України, суд ухвалив незаконне рішення про відмову в призначенні судової почеркознавчої експертизи.

З огляду на викладене, вважає, що висновки суду про те, що між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого він отримав грошові кошти на певних визначених умовах, є передчасними, такими, що ґрунтуються на припущеннях. Лише експерт може надати відповідь на питання, чи належить підпис позичальника, який вчинений у «Анкете-заявлении о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке» і кредитному договору № б/н від 19.08.2017 року саме позичальнику, а без встановлення цих обставин, рішення у цій справі не може вважатися законним та обґрунтованим.

Отже, суд на наведене уваги не звернув, не надав належної оцінки доказам та передчасно зробив висновок про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог основного позову та відхилення позовних вимог зустрічного позову.

Оскільки ні позивачем, ні матеріалами справи не підтверджено отримання відповідачем цифрового підпису та підписання останнім цифровим підписом «Анкету-заявление о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке» і кредитному договору №б/н від 19.08.2017 року відсутні докази відкриття ОСОБА_1 рахунку, користування ним та отримання кредиту.

Більш того, в матеріалах справи, а саме, в позовній заяві, розрахунку заборговоності

№ б/н від 19.08.2017 року, виписці за договором № б/н станом на 28.10.2020 року взагалі відсутній номер банківського рахунку.

Тому рішення вважає незаконним та необгрунтованим у зв`язку з тим, що судом було неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, а також недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права а також неправильне застосування норм матеріального права.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про призначення почеркознавчої експертизи.

Призначено у справі почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Поставлено експерту таке питання: - Чи виконано рукописний текст, а саме підпис у графі «Подпись» на «Анкета-заявление о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке» ОСОБА_1 .

В розпорядження експерта надано матеріали цивільної справи № 756/15416/20, провадження 22-ц/824/6372/2022.

Зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» надати експерту оригінал «Анкеты-заявления о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке» №б/н від 19.08.2017 року.

Оплату за проведення експертизи покладено на ОСОБА_1 .

Роз`яснено сторонам положення ст.109 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі.

Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

06 липня 2023 року матеріали цивільної справи №756/15416/20 повернуто до Київського апеляційного суду, ухвала Київського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року залишено без виконання у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не здійснено оплату за проведення експертизи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 серпня 2023 року поновлено провадження у справі та призначено судовий розгляд вказаної справи.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав свою апеляційну скарга та просив її задовольнити.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні встановлено, що Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ «КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 підписано цифровим власноручним підписом за допомогою стилусу, ним надано співробітнику банку копії особистих документів, одержано банківські картки, які в подальшому ним використовувались для здійснення розрахункових операцій та дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Також зазначав, що відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 19.08.2017 року між АТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір на підставі підписаної ОСОБА_1 цифровим власноручним підписом із застосуванням стилусу Анкети-заяви, за умовами якого позивачем видано відповідачу кредитну картку, відкрито картковий рахунок та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який в подальшому було збільшено до 15 000 грн. Сторони визначили, що договір складається з анкети-заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою, тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.15-64).

При укладенні кредитного договору ОСОБА_1 пред`явлено уповноваженому представнику АТ «КБ «Приватбанк» паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , копія якого долучена до позовної заява АТ «КБ «Приватбанк» (а.с. 66-67).

Як вбачається з виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 , він користувався кредитними картками АТ «КБ «Приватбанк» від серпня 2017 року, неодноразово проводив операції з поповнення рахунку з терміналу самообслуговування, поповнення мобільних телефонів, в тому числі за номером, вказаним у зустрічній позовній заяві, покупок у роздрібній торговельній мережі, а також з повернення товарів.

З наданих позивачем розрахунків суми заборгованості станом на 26.10.2020 року вбачається, що загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором складає - 19 057 грн 04 коп., з яких 16 632 грн 61 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредитом, та 2 424 грн 43 коп. - заборгованість за простроченими відсотками.

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з пп.5 п.3 Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України цифровий власноручний підпис - власноручний підпис фізичної особи, створений на екрані електронного сенсорного пристрою та нерозривно пов`язаний з електронним документом, підписаним цим підписом.

Пунктом 6 цього Положення передбачено, що цифровий власноручний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та прирівнюється до власноручного підпису в разі дотримання норм цього Положення.

Встановлено, що Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ «КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 підписано цифровим власноручним підписом за допомогою стилусу, ним надано співробітнику банку копії особистих документів, одержано банківські картки, які в подальшому ним використовувались для здійснення розрахункових операцій, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Проте, відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч.1, 2 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі змістом ч.1 ст.549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Тому, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом та договірні.

У анкеті-заяві ОСОБА_1 від 19.08.2017 року процентна ставка не зазначена, крім того, у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Судом також встановлено, що АТ «КБ «Приватбанк», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім заборгованості за простроченим тілом кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути проценти за користування кредитом.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, позивач посилається на Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов ознайомлено відповідача, який при цьому погодився з ними, підписуючи Заяву.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки зміст цього документа повністю залежить від волевиявлення і дій лише однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Наведена правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року (справа №342/180/17), яка, в силу положень ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права.

Отже, за наведених обставин, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача нарахованої позивачем суми процентів.

Водночас, враховуючи, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, то суд вірно вважав можливим стягнути з відповідача фактично отримані грошові кошти у сумі 16 632 грн. 61 коп.

Щодо заперечень на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2020 року про відкриття провадження у справі, то апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі ст.175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

У разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч.7 ст.177 ЦПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

До неналежно оформленої позовної заяви застосовуються положення статті 185 ЦПК України.

За статтею 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху і надає позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ним ухвали.

Виходячи з наведеного, подана позовна заява відповідала вимогам ст.175 ЦПК України.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2020 року встановлено, що позовна заява таким вимогам відповідає, а залишивши її без руху, суд першої інстанції допустився б надмірного формалізму та обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стосовно заперечень на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення судової почеркознавчої експертизи, то апеляційний суд вважає, що вони частково заслуговують на увагу, тому ухвалою Київського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року було задоволено клопотання ОСОБА_1 про призначення почеркознавчої експертизи і призначено у справі експертизу, проте ОСОБА_1 не скористався таким правом, оскільки ухвала Київського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року залишена без виконання у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не здійснено оплату за проведення експертизи.

Крім того, оскільки ухвалою Київського апеляційного суду від 09 серпня 2023 року ОСОБА_1 було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 листопада 2021 року, яка містить заперечення на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2020 року про відкриття провадження та на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2021 року, тому апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4 414 грн 20 коп.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 листопада 2021 року, яка містить заперечення на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2020 року про відкриття провадження та на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2021 року залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 листопада 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4 414 (чотири тисячі чотириста чотирнадцять) грн 20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 05 жовтня 2023 року.

Головуючий:

Судді: