Справа № 930/1899/23
Провадження № 2/930/563/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.09.2023 року Немирівський районний суд

Вінницької області в складі:

головуючого судді Науменка С.М.

секретаря судового засідання: - Андрущак Л.П.

учасників справи: представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Немирів в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Вороновицької селищної ради про визнання права власності в порядку спадкування, встановлення факту, що має юридичне значення ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 , звернувся до Немирівського районного суду Вінницької області з позовом до Вороновицької селищної ради про визнання права власності в порядку спадкування, встановлення факту, що має юридичне значення.

Позов до суду мотивовано з слідуючих підстав:

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається зокрема із житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 та який належав йому на праві приватної власності, що підтверджується Свідоцтвом № НОМЕР_1 про право приватної власності на домоволодіння від 17 травня 1990 року.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, про це наголошується у ст. 1217 ЦК України.

Він ОСОБА_2 , являється єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 .

Спадщину після смерті ОСОБА_3 він прийняв шляхом подання у визначений законодавством строк до нотаріальної контори відповідної заяви про прийняття спадщини.

На даний час він вирішив оформити свої спадкові права на вказаний вище житловий будинок після смерті свого батька, проте коли він звернувся з цього приводу до нотаріальної контори йому було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що в Свідоцтві про право особистої власності на спадковий будинок, виданому 17 травня 1990 року виконавчим комітетом Обідненської сільської ради, відсутні печатка та підпис посадової особи виконавчого комітету Обідненської сільської ради, що підтверджується Постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.05.2023 року за № 431/02-14.

Крім того, через помилку в написані по батькові не підтверджується факт належності його батькові правовстановлюючого документу, а саме в Свідоцтві про смерть його батько значиться як « ОСОБА_3 », в той час як в Свідоцтві № НОМЕР_1 про право особистої власності на домоволодіння від 17 травня 1990 року зазначено « ОСОБА_3 ».

Вказані неточності у документах також перешкоджають йому належним чином оформити його спадкові права після смерті ОСОБА_3 .

В судовому засіданні представник позивача адвокат Головенко Є.В. позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, щодо задоволення позову не заперечує.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надали суду покази, що вони проживають по сусідстві з заявником та підтвердили той факт, що дійсно Свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння видане 17 травня 1990 року виконавчим комітетом Обідненської сільської ради на ім`я ОСОБА_3 , є правовстановлюючим документом ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд, заслухавши заявника, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, вважає за необхідним заяву задовольнити з наступних підстав.

Згідно статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Щодо встановлення факту, що має юридичне значення:

У відповідності з п. 6 ч. 1ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення`суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше.

Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо, не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

З урахуванням зазначеного в написані по батькові " ОСОБА_3 " та « ОСОБА_3 », попри розбіжності у документах, є ідентичними.

Зазначені розбіжності унеможливлюють встановлення факту належності правовстановлюючих документів. На основі вище вказаних документів є достатні підстави вважати, що « ОСОБА_3 » і « ОСОБА_3 », є однією й тою самою особою.

Згідно ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Разом з тим, судом встановлено, що внести зміни або виправлення до правовстановлюючого документа в адміністративному порядку неможливо.

Вказане свідчить про відсутність об`єктивної можливості приведення оспорюваного документа у відповідність до вимог закону.

Таким чином, враховуючи, що встановлення факту належності правовстановлюючого документа має для позивача юридичне значення, оскільки це необхідно для оформлення спадщини за заповітом, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_2 про встановлення факту що має юридичне значення є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом:

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача ОСОБА_3 помер, про що видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 .

За життя ОСОБА_3 , склав заповіт, що був посвідчений 01.09.2015 року та зареєстрований у реєстрі за № 35 секретарем виконавчого комітету Обідненської сільської ради Немирівського району Вінницької області.

Згідно копії спадкової справи № 378/2018, заведеної державним нотаріусом Немирівської державної нотаріальної контори у відповідності до поданої заяви ОСОБА_2 від 24.10.2018 року, спадкоємець за заповітом ОСОБА_2 звернувся до Немирівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , однак свідоцтво про право на спадщину не отримав.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

На підставі ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а спадкування здійснюється за заповітом або законом, і до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно зі ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1236 ЦК України, заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, враховуючи, що ОСОБА_2 позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 шляхом звернення до нотаріальної контори через те, що в Свідоцтві про право особистої власності на спадковий будинок виданому 17 травня 1990 року виконавчим комітетом Обідненської сільської ради, відсутні печатка та підпис посадової особи виконавчого комітету Обідненської сільської ради, тому суд вважає, що вимоги є обгрунтованими і підтверджуються відповідними належними і допустимими доказами.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження, та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про виникнення у позивача права на спадкування за заповітом, оскільки відповідно до особистого розпорядження померлого на випадок смерті право на спадкування належного йому майна має позивач, і тому є підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.263-265, 293, ст.315 ЦПК , ст.1222, ст.1223,1233, 1236 ЦК України, ст.1218 ЦК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до Вороновицької селищної ради про визнання права власності в порядку спадкування, встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт, який має юридичне значення а саме, що Свідоцтво № НОМЕР_1 про право особистої власності на домоволодіння виданого 17 травня 1990 року виконавчим комітетом Обідненської сільської ради на імя ОСОБА_3 , є правовстановлюючим документом ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ), в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , право власності на житловий будинок літ. «А», загальною площею 64,7 кв. м., житловою площею 49, 2 кв. м., з господарськими будівлями та спорудами: літ. «а» - прибудова, літ. «Б» - сарай, літ. «В» - баня, літ. «Г» - сарай, літ. «п/Г» - погріб з шиєю, літ. «№1» - ворота з хвірткою, літ. «№2» - огорожа, який знаходиться по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду через Немирівський районний суд Вінницької області протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Немирівського

районного суду: С.М.Науменко