Справа № 189/3102/23
РІШЕННЯ

іменем України

09.10.2023 року смт. Покровське

Покровський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Степанової О.С.

при секретарі Комеристій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покровське цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 посилаючись на те, що ОСОБА_1 звернувся до ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 11.11.2005 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які згідно до заяви отримані відповідачем для ознайомлення в письмовій формі. Після підписання ОСОБА_1 заяви, між сторонами у відповідності до ст.634 ЦК України був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а ОСОБА_1 надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 8010,00 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. Але в процесі користування кредитним рахунком ОСОБА_1 не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, в зв`язку з чим, станом на 31.03.2023 року має заборгованість 54248,05 грн., з яких: 7685,27 грн. заборгованість за тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 46562,78 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0,00 грн. нарахована пеня; 0,00 грн. нараховано комісії. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПРИВАТБАНК». В зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 11.11.2005 року у розмірі 54248,05 грн. станом на 31.03.2023 року та судові витрати по справі в розмірі 2648,00 грн.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Мелешко І.В. надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з позовними вимогами АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не погоджується та не визнає їх у повному обсязі, оскільки Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. АТ КБ «ПриватБанк», обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 11.11.2005 року, посилається на «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи» в АТ КБ «ПриватБанк», як на невід`ємні частини спірного договору. Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Умовами відповідач ознайомився та погодився, підписуючи заяву про надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. У наданій заяві від 11.11.2005 року не вказано, яку саме послугу та на яких умовах відповідач бажає отримати, окрім цього, з наданих Умов вбачається, що банк надає кредити за різними направленнями, а саме: «Бонусный счет», «Кросс-селлинг на себя», «Самостоятельное пополнение карты», «Первая покупка», «Купуй більше», однак, позивач не зазначає, який саме тарифний план підлягає застосуванню у даному випадку. Крім того, до позову також надано копію Наказу про затвердження «Умов та правил надання банківських послуг», як позивач зазначає у редакції, що діяла на момент підписання заяви. Однак, із даного наказу вбачається, що він винесений 23.08.2006 року, в той час як заява підписана відповідачем 11.11.2005 року, тобто майже за рік до ухвалення згаданого наказу. Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, в зв`язку з чим, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 46 562,78 грн., оскільки належних доказів на підтвердження досягнення із відповідачем згоди щодо умов, розміру та порядку здійснення таких нарахувань у встановленими законом формі та порядку позивачем надано не було. Крім того, у позовній заяві позивач вказує на те, що за умовами договору відповідач мав погашати кредит щомісячними мінімальними обов`язковими платежами протягом дії картки. Відповідно до матеріалів справи відповідачу було видано кредит 11.11.2005 року двома картками строком дії до 05/13. Відповідно до розрахунку заборгованості, останнє поповнення карти відповідачем з метою погашення заборгованості відбулось 16.10.2015 року. При цьому, відповідач не заперечує факт отримання в 2005 році кредитної карти та отримання за нею кредитних коштів, користування кредитними коштами та часткову сплату заборгованості, що підтверджується відповідним розрахунком. Однак, позивачем було пропущено строк позовної давності, у тому числі щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту. Оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, то спливла і позовна давність за вимогою про сплату процентів за цим кредитом. Так як позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача (процентів). Відтак, не може бути стягнуто проценти, нараховані на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. В зв`язку з чим, представник відповідача просить у задоволенні позовної заяви АТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 54248,05 грн. відмовити у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог; у разі визнання судом порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача з боку відповідача, просить застосувати позовну давність як до вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7685,27 грн., так і до вимоги про стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 46562,78 грн.

Розгляд справи здійснювався на підставі ст. ст. 274, 279 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, так як клопотання будь-якої зі сторін про інше відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимога бо заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що АТ КБ «ПриватБанк» відповідно до статуту є правонаступником всіх прав та зобов`язань ЗАТ КБ «ПриватБанк».

Із матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 звернувся до ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим, підписав заяву № б/н від 11.11.2005 року (а.с.15).

У даній заяві зазначено, що ОСОБА_1 ознайомився та згодний з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, а також виразив свою згоду, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Згідно вищезазначеної заяви, сума кредитного ліміту становить 8000,00 грн., базова процентна ставка 3% в місяць з розрахунку 360 днів на рік. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти. Порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Погашення заборгованості по Кредитному ліміту може проводитися як шляхом внесення коштів на карту Клієнтом, так і списанням Банком коштів з Дебетної карти.

Як вбачається з матеріалів справи, Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а ОСОБА_1 надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 8010,00 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку (а.с.13,14).

Згідно наданої позивачем виписки з карткового рахунку чітко прослідковується, що ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку Універсальна, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

З розрахунку заборгованості та наданої виписки за договором за період 23.05.2005 року 24.04.2023 року чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»).

Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку ОСОБА_1 баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції).

Відповідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ (АТ) КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Так, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. Але в процесі користування кредитним рахунком ОСОБА_1 не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями.

Як вбачається з Розрахунку заборгованості за договором № б/н від 11.11.2005 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 , станом на 31.03.2023 року відповідач має заборгованість 54248,05 грн., з яких: 7685,27 грн. заборгованість за тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 46562,78 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0,00 грн. нарахована пеня; 0,00 грн. нараховано комісії (а.с.6-7).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Так, з виписки за договором № б/н за період 23.05.2005 24.04.2023 р.р., який надано позивачем, вбачається, що останній платіж за договором позичальником було сплачено 16.10.2015 року (а.с.8 зворотній бік), а з позовом до суду банк звернувся лише 01.09.2023 року.

Таким чином, суд вбачає пропуск позовної давності позивачем, про який було заявлено представником відповідача, зокрема, щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом.

Крім того, з довідки про видачу відповідачу кредитних карток вбачається, що ОСОБА_1 надано наступні кредитні картки: карта універсальна НОМЕР_1 термін дії до 05/13, карта універсальна НОМЕР_2 термін дії до 05/13 (а.с.14).

Тобто, строк кредитування за даним договором становив до травня 2013 року, коли у боржника виник обов`язок з повного повернення заборгованості за кредитом.

Оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, то спливла і позовна давність за вимогою про сплату процентів за цим кредитом.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення» роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв`язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності.

Враховуючи, що відповідачем заявлено про застосування позовної давності до даних правовідносин та з часу останнього платежу до моменту звернення позивача до суду пройшло більше трьох років, то у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, згідно якої у разі відмови в задоволенні позовних вимог судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 207, 251-253, 256-259, 261, 266, 267, 526, 527, 530, 546, 610, 611, 612, 614, 626, 628, 636, 1048, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 4, 10-13, 76-81, 89, 133, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити в повному обсязі.

Судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору в сумі 2684,00 грн. покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.С. Степанова

09.10.2023