НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29 вересня 2023 рокуСправа № 322/964/23

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Гасанбекова С.С.,

при секретарі судового засідання Гавриш О.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом:ОСОБА_1
до:ОСОБА_2
про:встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування.

12 липня 2023 року до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов вищезазначений цивільний позов, в якому позивач просить суд:

- встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 , з 11 квітня 1988 року і по день смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування право власності на 41/100 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , яка складається з наступних приміщень: коридору, площею 6,4 кв.м.; коридору, площею 6,0 кв.м.; кухні, площею 15,5 кв.м.; житлової кімнати, площею 7,6 кв.м.; житлової кімнати, площею 10,2 кв.м.; коридору, площею 8,2 кв.м.; та господарські споруди: погріб з шийкою літ. «пг»; сарай літ. «Л»; літню кухню літ. «Е»; душ/вбиральню літ. «М/Н»; паркан №1; хвіртку №6; ворота №2; басейн №4.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив таке.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати сторін ОСОБА_4 , на момент її смерті разом з нею проживали її чоловік (вітчим позивача) ОСОБА_3 та позивач.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер вітчим позивача (батько відповідача) ОСОБА_3 .

Після смерті матері та вітчима позивача відкрилася спадщина на майно, яке належало їм на момент смерті. До складу спадкового майна увійшла 41/100 частина житлового будинку АДРЕСА_1 , придбана під час шлюбу матері і вітчима позивача.

Позивач проживав, а також був зареєстрований у вищевказаному будинку з 11 квітня 1988 року. Разом з ним однією сім`єю проживали мати та вітчим. Після смерті матері та вітчима позивач і по цей час проживає у вищевказаному будинку.

Позивач за життя матері та вітчима жив з останніми однією сім`єю, вони виконували спільні обов`язки та несли спільні витрати. Вітчим виростив позивача та замінив йому батька. Після смерті матері позивач з вітчимом продовжили проживати разом і вести спільний побут як батько та син.

З 11 квітня 1988 року позивач проживав з ОСОБА_3 однією сім`єю, вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство, допомагали один одному та спільно несли витрати. Позивач зі своєю родиною та померлий проживали разом, спільно користувались всіма житловими приміщеннями, мали спільний бюджет, разом купували харчі, вирощували птицю та худобу, садили городину тощо.

Позивач ніс витрати на лікування вітчима, доглядав останнього, а після смерті вітчима взяв на себе організацію поховання, оплатив всі ритуальні послуги.

На дати смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_3 місце проживання сторін було і залишається зареєстрованим за вищевказаною адресою, що підтверджується паспортом позивача, а також домовою книгою для реєстрації громадян, проживаючих у вищевказаному будинку.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_2 на момент смерті обох своїх батьків, за місцем реєстрації не проживав.

На скільки відомо позивачу, відповідач в той час перебував в місцях позбавлення волі, а тому не може вважатися таким, що прийняв спадщину шляхом спільного проживання на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Відтак, позивач є єдиним спадкоємцем майна померлих матері та вітчима, який прийняв спадщину.

22.06.2023 позивач звернувся до приватного нотаріуса Моргунова О.В. із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину після смерті матері ти вітчима на вищезазначений будинок, але йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на це майно, а також у зв`язку з тим, що позивач як спадкоємець першої черги не має права претендувати на всю долю майна матері, а лише на 1/2 частину, і взагалі не має права на спадкування майна вітчима, як спадкоємець четвертої черги, оскільки є ще один спадкоємець першої черги відповідач ОСОБА_2 , який нібито прийняв спадщину на 1/2 частину майна матері і все майно батька (вітчима позивача) спільною реєстрацією місця проживання.

Ухвалою судді від 17.07.2023, після отримання судом інформації про останнє відоме зареєстроване місце проживання відповідача, було відкрито провадження у справі, встановлено відповідачу строк для подання відзиву.

Відповідач у встановлений судом строк не подав відзиву на позов, у судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причини неявки, а також не надіслав до суду будь-яких заяв та клопотань.

Представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності його та позивача, в якій зазначив, що підтримує позов.

Враховуючи неявку в судове засідання 29.09.2023 всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З огляду на те, що відповідач, який був належним чином повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибув та не повідомив суд про причини неявки, а також не подав відзиву, беручи до уваги відсутність заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи, у судовому засіданні 29.09.2023 судом, відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Суд, розглянувши матеріали та з`ясувавши обставини цивільної справи, дослідивши наявні в справі докази в їх сукупності,

встановив:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 06.08.1983.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище ОСОБА_6 ) зареєстрували шлюб 07.09.1985, який було розірвано 27.02.2007, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 24.01.2023 №6.

Згідно з довідкою Новомиколаївського бюро технічної інвентаризації від 27.01.2023 № 8 за ОСОБА_3 зареєстровано 41/100 частина будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Новомиколаївською державною нотаріальною конторою, від 25.11.1993 № 607.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.07.2023 № 338582108, відомості про будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні.

Місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , з 11.04.1988 року, що підтверджується записами у домовій книзі та відміткою у його паспорті громадянина України.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 24.03.2008 серії НОМЕР_2 .

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 05.01.2010 серії НОМЕР_3 .

Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 № 35/2023 була заведена 02.05.2023 приватним нотаріусом Моргуновим О.В. на підставі заяви позивача про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Постановою приватного нотаріуса Моргунова О.В. від 23.06.2023 вих. № 57/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку від 41/100 ідеальної долі житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті його матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . В обґрунтування відмови нотаріус зазначив про відсутність оригіналу правовстановлюючого документа (договору купівлі-продажу, посвідченого Новомиколаївською державною нотаріальною конторою, від 25.11.1993 №607), а також про те, що позивач не має права претендувати на всю долю майна померлої а лише на 1/2 частку її частини так, як на момент її смерті разом з нею проживав її син ОСОБА_2 , який у шестимісячний строк не відмовився від спадщини і відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину.

На підтвердження факту спільного проживання відповідача зі спадкодавцем у матеріалах спадкової справи № 35/2023 наявна довідка Новомиколаївської селищної ради Запорізького району Запорізької області від 14.02.2023 № 554.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 № 36/2023 була заведена 02.05.2023 приватним нотаріусом Моргуновим О.В. на підставі заяви позивача про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Постановою приватного нотаріуса Моргунова О.В. від 23.06.2023 вих. № 58/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку від 41/100 ідеальної долі житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . В обґрунтування відмови нотаріус зазначив про відсутність оригіналу правовстановлюючого документа (договору купівлі-продажу, посвідченого Новомиколаївською державною нотаріальною конторою, від 25.11.1993 №607), а також про те, що позивач не має права на спадкування, оскільки є спадкоємцем четвертої черги як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а спадкоємець першої черги син померлого ОСОБА_2 , на момент смерті спадкодавця був зареєстрований і проживав разом з ним та у шестимісячний строк не відмовився від спадщини і відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину.

На підтвердження факту спільного проживання відповідача зі спадкодавцем у матеріалах спадкової справи № 36/2023 наявна довідка Новомиколаївської селищної ради Запорізького району Запорізької області від 17.08.2012 № 1414.

Проте, згідно з листом Департаменту інформатизації МВС України від 08.08.2023 №58959/16-14720-2023, відповідачу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , 11.04.2008 було обрано запобіжний захід у вигляді арешту, а 17.07.2008 його було засуджено до покарання у виді позбавлення волі. Звільнився відповідач з місць позбавлення волі 07.06.2012.

Крім зазначеного, показаннями допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було підтверджено те, що відповідач ОСОБА_3 на момент смерті ОСОБА_4 спільно з нею не проживав, а позивач ОСОБА_1 проживав однією сім`єю з ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 , з 1988 року по день смерті ОСОБА_3 .

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ч. 1 ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом частини першої статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, що був чинним на момент укладення договору купівлі-продажу, посвідченого Новомиколаївською державною нотаріальною конторою, від 25.11.1993 №607, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Отже, 41/100 частина будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що була придбана ОСОБА_3 під час шлюбу зі ОСОБА_4 належала їм на праві спільної сумісної власності.

З наданих представником позивача завірених копій технічного паспорту та договору купівлі-продажу, посвідченого Новомиколаївською державною нотаріальною конторою, від 25.11.1993 № 607 вбачається, що 41/100 частина будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 складається з наступних приміщень: коридору, площею 6,4 кв.м.; коридору, площею 6,0 кв.м.; кухні, площею 15,5 кв.м.; житлової кімнати, площею 7,6 кв.м.; житлової кімнати, площею 10,2 кв.м.; коридору, площею 8,2 кв.м.; та господарські споруди: погріб з шийкою літ. «пг»; сарай літ. «Л»; літню кухню літ. «Е»; душ/вбиральню літ. «М/Н»; паркан №1; хвіртку №6; ворота №2; басейн №4.

За правилами ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1264 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною першою статті 1269 ЦК України, в редакції, що була чинною на момент смерті спадкодавців, визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України, під час розгляду даної справи суд враховує висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 21.10.2020 по справі №569/15147/17 (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР 92566617), та зазначає, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

За таких обставин, оскільки судом встановлено, що відповідач фактично не проживав із спадкодавцями на момент відкриття спадщини, ОСОБА_2 не може вважатися таким, який прийняв спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Отже, позивач є єдиним спадкоємцем ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , який прийняв спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До позовної заяви додано квитанцію від 12.07.2023, якою підтверджується сплата позивачем судового збору в розмірі 4508,90 грн., отже відповідна сума судових витрат підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Інші судові витрати, понесені учасниками справи, відсутні.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 258, 259, 263 265, 268, 273 ЦПК України, суд

вирішив:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити повністю.

2. Встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 , з 11 квітня 1988 року і по день смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право власності на 41/100 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , що складається з наступних приміщень: коридору, площею 6,4 кв.м.; коридору, площею 6,0 кв.м.; кухні, площею 15,5 кв.м.; житлової кімнати, площею 7,6 кв.м.; житлової кімнати, площею 10,2 кв.м.; коридору, площею 8,2 кв.м.; та господарські споруди: погріб з шийкою літ. «пг»; сарай літ. «Л»; літню кухню літ. «Е»; душ/вбиральню літ. «М/Н»; паркан №1; хвіртку №6; ворота №2; басейн №4.

4. Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4508,90 грн. (чотири тисячі п`ятсот вісім гривень 90 коп.) судових витрат по сплаті судового збору.

5. Реквізити учасників справи:

- позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачем протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення до Запорізького апеляційного суду.

Повне судове рішення складено 29 вересня 2023 року.

Суддя С.С. Гасанбеков