Справа № 459/3239/22 Головуючий у 1 інстанції: Жураковський А.І.
Провадження № 22-ц/811/1165/23 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

за участю секретаря: Назар Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 03 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача,

ВСТАНОВИЛА:

28.11.2022 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк», в якому просила: стягнути з відповідача винагороду за надання фінансового інструменту, сплачену нею одноразово у момент надання кредиту в розмірі 195 доларів США 00 центів та сплачену нею щомісячну винагороду за надання фінансового інструменту за період з 23.04.2007 по 29.10.2015 включно, в загальній сумі 2627 доларів США 70 центів; зобов`язати відповідача провести перерахунок по кредитному договору № CGZ0GA00000058 від 20.03.2007; встановити остаточний розмір переплати по кредиту, враховуючи безпідставно сплачену винагороду за надання фінансового інструменту, безпідставно нараховану неустойку та зменшення тіла кредиту і процентів за користування кредитом за період з дати укладення кредитного договору (20.03.2007) по дату звернення до суду (11.05.2016) з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування вимог зазначила, що відповідно до правового висновку, викладеного в п.34.2 постанови від 13.07.2022 Великої палати Верховного суду по справі № 496/3134/19, за правилами ст. 216 ЦК України реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. За нікчемними умовами кредитного договору нею було здійснено переплату, а також з неї було незаконно стягнуто кошти за судовим рішенням. Зазначила, що відповідач застосував обман з метою незаконного збагачення, внаслідок чого вона понесла матеріальні збитки, переплативши йому 2822,00 долари США за завідомо ненадану (неіснуючу) послугу надання фінансового інструменту. Тому просила задовольнити її позов.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 03.04.2023 в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що відмова в задоволенні позову мотивована пропуском нею, на думку суду, строку позовної давності. Суд вважає, що початок відліку строку позовної давності починається з дати укладення Кредитного договору - 20.03.2007.

3 таким висновком суду не можна погодитись через наступні обставини.

Рішенням від 10.05.2017 Червоноградського міського суду, залишеного в силі ухвалою від 03.10.2017 р. апеляційного суду Львівської області по справі № 459/1387/16-ц, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Приватбанку 1735,62 дол. США, що складається з 1459,30 дол. США заборгованості за кредитом, 91,93 дол. США заборгованості з процентів за користування кредитом; 154,30 дол. США заборгованості з комісії за користування кредитом; 30,09 дол. США по пені.

Отже, суди в рішеннях по справі 459/1387/16-ц не встановили факту нікчемності умови Кредитного договору про сплату винагороди за надання фінансового інструменту, а натомість стягнули з ОСОБА_1 154,30 дол. США винагороди за надання фінансового інструменту під назвою «комісія за користування кредитом». Ніякої окремої комісії за користування кредитом Кредитним договором не передбачено.

Судовим рішенням в частині стягнення з ОСОБА_1 винагороди за надання фінансового інструменту вона була введена в оману щодо правомірності такого стягнення (чинності відповідних умов Кредитного договору) і тому звернулась до суду з позовом про визнання їх недійсними.

Факт нікчемності пункту 7.1 Кредитного договору в частині сплати винагороди за надання фінансового інструменту був визнаний лише постановою Верховного Суду від 11.05.2022 по справі № 459/312/19 в провадженні N° 61-4875св21 за її позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» в порядку захисту прав споживача, про недійсність окремих пунктів Кредитного договору.

Саме з моменту отримання копії цієї постанови позивачка і дізналась про те, що її право власності на майно (грошові кошти) було порушено відповідачем внаслідок нікчемного правочину.

Якщо вважати дату ознайомлення з постановою з дати її ухвалення, тобто 11.05.2022 (раніше неможливо), то відлік трьохрічного строку позовної давності розпочався саме тоді і пропущеним не був.

Окрім того, вказані вище порушення її прав з боку відповідача є триваючими, відтак початок строку давності автоматично відкладається до моменту припинення правопорушення.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились про причини неявки суду не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їхньої відсутності, а фіксування судового процесу згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 20.03.2007 між сторонами укладено кредитний договір № CGZ0GA00000058, за умовами якого банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 20.03.2007 до 20.03.2017 включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 13 000,00 дол. США на споживчі цілі, а також у розмірі 1 300,06 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та порядку, передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 цього договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, 1,5 % від суми виданого кредиту одноразово у момент надання кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з пунктом 3.11 цього договору. Періодом сплати вважати період з 20 до 25 числа кожного місяця.

Відповідно до пункту 2.2.3 зазначеного кредитного договору позичальник зобов`язується сплатити банку винагороду згідно з пунктами 7.1 та 6.2 договору.

За пунктом 3.7 договору позичальник сплачує банку винагороду, в розмірі й строки, зазначені в пункті 7.1 даного договору. Якщо згідно з пунктом 7.1 цього договору передбачена щомісячна сплата винагороди, то вона встановлюється у фіксованому розмірі (зазначеному в пункті 7.1) від дня списання коштів з кредитного рахунку до дати повного погашення кредиту. При цьому, незалежно від кількості днів, що пройшло від дня закінчення останнього періоду сплати до остаточного погашення кредиту, винагорода сплачується у вищевказаному розмірі. Нарахування винагороди на прострочену заборгованість за кредитним договором не проводиться.

Відповідно до пункту 6.2 цього договору, при невиконанні позичальником умов, передбачених пунктом 2.2.11 договору, банк зобов`язаний здійснити додатковий моніторинг погашення кредиту по рахунку. При цьому позичальник сплачує банку винагороду, що дорівнює сумі залишку коштів між сплаченими позичальником на день здійснення моніторингу коштами і нарахованими банком на останній термін сплати. Сплата винагороди здійснюється в гривнях. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, винагорода сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату сплати.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 10.05.2017, яке набрало законної сили, у цивільній справі № 459/1387/16-ц задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» 1735 долари США 62 центів, що складається з 1459,30 долари США заборгованості за кредитом, 91,93 долари США заборгованості по процентам за користування кредитом; 154,30 долари США заборгованості по комісії за користування кредитом; 30,09 долари США заборгованості по пені, що за курсом НБУ станом на 11.03.2016 еквівалентно 44 291 грн 29 коп.

Верховний Суд у постанові від 11.05.2022 у справі № 459/312/19 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про визнання частково недійсним кредитного договору зазначив, що пункти 2.2.3, 6.2, 7.1 кредитного договору від 20.03.2007 № CGZ0GA00000058 є нікчемними, оскільки вказані у них платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже, такі умови договору порушують публічний порядок.Правочин в указаній частині є нікчемним відповідно до закону, без необхідності визнання його недійсним.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою (абзац 1 частини п`ятої статті 216 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання (частина третя статті 261 ЦК України).

Частина третя статті 261 ЦК України є спеціальною нормою стосовно частини першої статті 261 ЦК України. Законодавець у частині третій статті 261 ЦК України передбачив особливості початку перебігу позовної давності.

Ключовим питанням, на яке належить надати відповідь у цій справі, з урахуванням доводів апеляційної скарги та обставин встановлених судом, є те, з якого моменту починається перебіг позовної давності за вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, яка пред`явлена стороною нікчемного правочину.

З приводу цього, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 21.09.2022 у справі № 638/16768/19 № 61-1336св22, де вказано, що для визначення початку перебігу позовної давності за вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, яка пред`явлена стороною такого правочину, належить застосовувати частину третю статті 261 ЦК України. Перебіг позовної давності за вимогою про застосування наслідків нікчемного правочину, яка пред`явлена стороною такого правочину, пов`язується саме з початком виконання нікчемного правочину, незалежно від того, чи був такий нікчемний правочин виконано повністю і яка зі сторін здійснила виконання. Причому такий початок перебігу стосується будь-яких наслідків нікчемного правочину.

Враховуючи наведене, а також те, що вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину у цій справі пред`явлена ОСОБА_1 як стороною нікчемного правочину перебіг позовної давності розпочався 20.03.2007, оскільки в день укладення кредитного договору було здійснено списання (перерахування) коштів, що вказувало на його виконання.

Що стосується вимоги про повернення сум за сплачені регулярні (щомісячні) платежі, то судом встановлено, що останній платіж було здійснено 29.10.2015, де строк позовної давності закінчувався відповідно 29.10.2018.

За таких обставин, враховуючи, що позивачка пред`явила позов лише 28.11.2022, тобто з пропуском позовної давності, а відповідачем подано клопотання про застосування позовної давності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків районного суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 03 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 06.10.2023

Головуючий

Судді