Справа № 442/3138/23 Головуючий у 1 інстанції: Кучаковський Ю.С.
Провадження № 22-ц/811/1866/23 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар судового засідання - Зеліско-Чемерис К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 червня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Лаганяк Тетяна Іллівна про визнання недійсним договору дарування, скасування державної реєстрації та визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

в травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою, в якій просила визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 17 січня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Лаганяк Тетяною Іллівною, зареєстрований в реєстрі за № 15; скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 ; визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 43,2 кв.м, а загальною площею 98,9 кв.м.

В обґрунтування позову зазначала, що ОСОБА_1 , з 19 жовтня 1998 року є інвалід ІІ групи довічно. 13 квітня 2006 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу позивач придбала квартиру АДРЕСА_1 житловою площею 43,2 кв.м, а загальною площею 98,9 кв.м для власного проживання. Безпосередньо після оформлення договору купівлі-продажу згаданої квартири позивач перейшла проживати до придбаної квартири, де проживає й до цього дня, іншого житла не має. Внаслідок похилого віку та незадовільного стану здоров`я, що потягло встановлення позивачу інвалідності 2-ї групи з 19 жовтня 1998 року довічно, позивач є непрацездатною особою, тому їй стало важко виконувати повсякденну домашню роботу, утримувати квартиру, а через невелику пенсію позивач позбавлена у повній мірі оплачувати комунальні послуги, купувати продукти харчування, одяг тощо. У той же час, зазначає, що її син ОСОБА_2 щоденно допомагав їй у побуті, а також коштами, і, зокрема, в утриманні згаданої квартири, в оплаті комунальних послуг, купівлі продуктів харчування тощо. Тому у січні 2007 року запропонувала своєму синові ОСОБА_2 укласти договір довічного утримання, за умовами якого вона передає йому у власність належну їй квартиру АДРЕСА_1 , взамін чого він буде щоденно забезпечувати її утриманням та доглядом довічно. Син, ОСОБА_2 , погодився на її пропозицію, у зв`язку з чим зайнявся підготовкою необхідних документів для укладення договору довічного утримання, які необхідно було подати нотаріусу. Оскільки у позивача невелика пенсія, вказує, що домовилась з відповідачем, що усі витрати по збору документів та укладенню договору довічного утримання покладатимуться на відповідача. У зв`язку з чим передала сину всі необхідні документи і, зокрема, право власності на квартиру. У січні 2007 року її син привів до нотаріуса, що знаходиться на пл. Ринок у м. Дрогобичі. Позивач повідомила нотаріусу, що є особою похилого віку і їй потрібна допомога та утримання, тому хоче передати ОСОБА_2 належну їй квартиру, щоб він взамін надавав їй допомогу та утримання довічно. Нотаріус показала, де саме позивач має розписатися у договорі. Проте, вказує позивач, вона зміст договору не читала, оскільки у неї не виникало жодного сумніву у добросовісності відповідача і нотаріуса, яка почула її волевиявлення, спрямоване на укладення договору довічного утримання. Після цього один примірник підписаного договору нотаріус залишив у себе, а другий видав синові, відповідачу у справі. Позивачу жодних документів видано не було. Вказує, що після укладення згаданого договору відповідач регулярно навідувався до неї та здійснював догляд. Згодом відповідач почав рідше приходити до позивача, а з жовтня 2021 року зовсім перестав її відвідувати, і тим більше надавати допомогу та утримання. Проте позивач чекала та сподівалась, що її син ОСОБА_2 не залишить її на самоті з скрутним матеріальним та фізичним становищем. Однак, відповідач до дня подання позову так і не приходить до позивача та не виконує взяті на себе зобов`язання по її догляду та утриманню. Вказує, що таке відношення відповідача її стурбувало. Минав час, та вона мала надію, що відповідач, який є для неї сином, все-таки буде надавати догляд та утриманця довічно, рівно так як вони домовилися, проте відповідач до неї не з`являвся. Вказує, що на даний час позивач є у віці 76 років і їй вкрай важко ходити, вона практично не може сама себе обходити у побуті, а тим більше купувати продукти харчування, ліки та платити за комунальні послуги, оскільки у неї невелика пенсія. Таке відношення відповідача зумовило позивача до припинення договору довічного утримання шляхом його розірвання, у зв`язку з чим 16 лютого 2023 року вона звернулась до адвоката за правовою допомогою, та якому розповіла викладені вище обставини. Зазначає, що 22 лютого 2023 року адвокат отримав з інвентаризаційної справи копії необхідних документів, і, зокрема, копію договору, з яким ознайомив позивача, зі змісту якого позивач довідалась, що 17 січня 2007 року між нею та відповідачем був укладений договір дарування квартири, а не договір довічного утримання, що унеможливлює його розірвання, про що роз`яснив їй адвокат. Це її вразило, оскільки волевиявлення було спрямоване на укладення договору довічного утримання, і дарувати єдину квартиру вона не бажала. Зазначає, що помилилась щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, оскільки на момент підписання спірного договору від 17 січня 2007 року під змістом останнього розуміла договір довічного утримання.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 червня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування, скасування державної реєстрації та визнання права власності на нерухоме майно відмовлено повністю.

Рішення суду мотивована тим, що твердження позивачки щодо її помилки, при укладенні нею відповідного договору дарування не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовуються змістом, укладеного між сторонами оспорюваного правочину.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , подавши в липні 2023 року апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 червня 2023 року, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права під час розгляду справи, адже позивачем доведено той факт, що вона помилялася щодо правової природи оспорюваного договору.

У серпні та жовтні 2023 року від ОСОБА_1 надійшли заяви про відмову від позову та закриття у зв`язку із цим провадження у справі. У поданих заявах, позивачка також просить розглядати справу у її відсутності.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина четверта статті 376 ЦПК України).

Відповідно до статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

У статті 26 ЦК України визначено, що усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Відповідно до частини першої статі 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

У статті 46 ЦПК України визначено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

Частиною першою статті 47 ЦПК України передбачено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша стаття 48 ЦПК України).

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Згідно з частиною першою статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Отже, процесуальне правонаступництво, у справах де таке правонаступництво допускається, у разі смерті фізичної особи можливе в порядку статті 55 ЦПК України шляхом залучення правонаступника, однак лише за умови, що смерть особи сталася після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 185/998/16-ц (провадження № 61-33766сво18) викладено такий висновок щодо застосування норм права:

«Якщо позов пред`явлено до померлої особи, то відповідно до пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року, чинного на час пред`явлення позову та розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, так як справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Якщо правонаступництво у справі допускається, то правонаступників можна залучити тільки у випадку, коли смерть особи сталася після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.

При цьому незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. На такі дії суду не впливає те, що у справі беруть участь відповідачі-спадкоємці, які на час розгляду справи мають цивільну процесуальну правосуб`єктність і не заявляли клопотання про закриття провадження у справі».

Вказаний висновок є релевантним для застосування положень ЦПК України (в редакції 2017 року).

У справі, що переглядається встановлено, що 10 травня 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом, відповідачем за яким визначено ОСОБА_2 . Ухвалою від 15 травня 2023 року відкрито провадження у справі. Проте 27 березня 2023 року, тобто ще до подачі позову до суду, а відтак і до відкриття провадження у справі, ОСОБА_2 помер.

За таких обставин, встановивши, що відповідач помер до дня відкриття провадження у справі, і на момент його смерті не набув статусу учасника справи, суд апеляційної інстанції вважає, що провадження у справі слід закрити на підставі частини першої статті 255 ЦПК України.

Оскільки провадження у справі відкрито безпідставно, заяви позивача про відмову від позову не можуть бути розглянутими.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Згідно із частиною першою статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржене рішення скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 377, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 червня 2023 року скасувати, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Лаганяк Тетяна Іллівна про визнання недійсним договору дарування, скасування державної реєстрації та визнання права власності на нерухоме майно - закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 05 жовтня 2023 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич