Справа № 352/1910/22
Провадження № 2/352/122/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2023 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої - судді Хоминець М. М.

з участю секретаря Гундич Г. В.

відповідачки ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду в режимі відеоконференції об`єднану цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання малолітньої дитини та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Івано-Франківської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини,

у с т а н о в и в:

Позивач за первісним позовом 07.11.2022 звернувся до суду з позовом до відповідачки про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, в якому просив: 1) визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,з батьком; 2) позбавити відповідачку батьківських прав відносно їхнього сина.

Ухвалою від 11.11.2022 суд відкрив провадження в даній справі та призначив підготовче засідання в рамках її розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідачка за первісним позовом 09.11.2022 в рамках цивільної справи № 352/1937/22 звернулася до суду з позовом до відповідача про визначення місця проживання малолітньої дитини, в якому просила визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,з матір`ю ОСОБА_1 .

Ухвалою від 08.02.2023 суд об`єднав обидві цивільні справи в одне провадження.

Ухвалою від 10.05.2023 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Свої вимоги за первісним позовом ОСОБА_3 обґрунтовував тим, що під час перебування в шлюбі з відповідачкою народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням від 16.09.2022 Тисменицький районний суд Івано-Франківської області розірвав між сторонами шлюб. Їхній син ОСОБА_5 народився та проживав у домоволодінні АДРЕСА_1 , яке на праві спільної сумісної власності належить батькам позивача. 11.03.2022 відповідачка підступно вивезла сина за межі України, сказавши, що хоче показати йому м. Прага в Чеській Республіці, позбавивши хлопчика можливості жити в улюбленому будинку, спілкуватися зі своїми друзями, дідусем та бабусею, відвідувати улюблені гуртки. Вважає, що проживання сина саме у вказаному домоволодінні створить для нього безпечне, спокійне та стійке середовище, оскільки він з народження проживав там і має своє коло друзів в с. Підлужжя. Вивезення позивачкою сина за кордон з відрахуванням його зі списків учнів 6-го класу Підлуської гімназії свідчить про те, що позивачка не забезпечує здобуття сином повної загальної середньої освіти, що згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав. Тому наявні підстави для визначення місця проживання малолітнього сина з батьком та для позбавлення відповідачки батьківських прав.

Свій другий позов ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що вона вивезла сина ОСОБА_5 до Чеської Республіки на підставі нотаріально посвідченого дозволу відповідача на виїзд дитини за кордон. ОСОБА_5 проживає з нею та з її повнолітнім сином від першого шлюбу ОСОБА_6 , 2004 року народження, в орендованій нею в м. Прага квартирі в задовільних умовах, в м. Прага Захар відвідує школу та є учнем 7-го класу початкової школи.

Позивач за первісним позовом у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованою в установленому законом порядку. У позовній заяві просив у випадку його відсутності розглядати справу без його участі.

Відповідачка за первісним позовом та її представник - адвокат Паньків В. Я. у судовому засіданні цей позов не визнали, посилаючись на його необґрунтованість; відповідачка пояснила, що вона жодним чином не обмежує батька у спілкуванні та участі у вихованні сина. Свій позов сторона підтримала і просила його задоволити.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, у поданій суду заяві просив справу розглядати без його участі та прийняти рішення в інтересах дитини з урахуванням висновку органу опіки та піклування.

Заслухавши вступне слово відповідачки за первісним позовом, її представника, думку малолітнього сина сторін ОСОБА_7 , дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що первісний позов до задоволення не підлягає, а другий позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Установлено, що в шлюбі сторін - позивача за первісним позовом ОСОБА_3 та відповідачки за первісним позовом ОСОБА_1 - народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.18).

Рішенням від 16.09.2022, яке набрало законної сили, Тисменицький районний суд Івано-Франківської області розірвав шлюб між сторонами (а.с.10-11).

Сторони разом не проживають. З початку червня 2022 р. позивачка з малолітнім сином проживають в Чеській Республіці, де позивачка офіційно працевлаштована. Відповідач проживає та працює в Республіці Польща.

Суд установив, що відповідачка вивезла малолітнього сина до Чеської Республіки на підставі нотаріально посвідченого дозволу батька на виїзд дитини за кордон (а.с.96).

Малолітній ОСОБА_8 проживає з матір`ю та своїм неповнорідним братом ОСОБА_6 , 2004 року народження (повнолітнім сином матері від першого шлюбу), в орендованій ОСОБА_1 у м. Прага квартирі в задовільних умовах, відвідує школу та є учнем 7-го класу початкової школи в м. Прага.

Указані обставини підтверджуються засвідченими копіями договору оренди житла (а.с.91-94), рішення директора початкової школи від 20.06.2022 (а.с.95).

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до положень ст. 18 Конвеції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Вказаний принцип покладений в основу Закону України «Про охорону дитинства», ч. 3 ст. 11 якого встановлює, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, а ч. 1 ст. 12 передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

У відповідності з вимогами ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину.

Статею 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом; дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї; дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій; дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років.

Згідно вимог ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У відповідності з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Суд зазначає, що позивач за первісним позовом у порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надав суду належних, допустимих, достовірних і достатніх у своїй сукупності доказів на підтвердження обставин щодо ухилення матері від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої дитини.

Тому вимога за первісним позовом про позбавлення матері батьківських прав не підлягає до задоволення як необґрунтована і недоведена.

Щодо вимоги за первісним позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком та вимоги за другим позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, суд зазначає таке.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 171 СК України визначено, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

У відповідності з вимогами ст. 9 Конвеції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Як зазначено у п. 100 рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», яке набуло статусу остаточного 16.10.2015, при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Малолітній син сторін ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердив, що хоче проживати з матір`ю, пояснив, що він задоволений життям та навчанням у м. Прага, що тато з ним мало спілкується.

Суд зазначає, що ОСОБА_3 не спростував установлену в судовому засіданні обставину, що його син, проживаючи з матір`ю в Чехії, перебуває у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним; він не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження обставини, на яку посилався, щодо чинення його колишньою дружиною перешкод у спілкуванні із сином, щодо обмеження його як батька у спілкуванні та участі у вихованні сина, а також щодо відсутності можливості у нього та в дитини підтримувати регулярні особисті відносини і прямі контакти.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, затвердженого рішенням виконкому від 27.04.2023 № 515, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавлення матері ОСОБА_1 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 та доцільним визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю (а.с.193-197).

З урахуванням викладеного, вважаючи позицію матері у забезпеченні найкращих інтересів своєї дитини більш відповідальною, суд приходить до висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 3, 9, 18 Конвеції ООН про права дитини від 20.11.1989 (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995),ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991, ст. 150, 152, 155, 160, 161, 164, 171 СК України, ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання малолітньої дитини.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки і піклування Івано-Франківської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини задоволити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованою за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідачка: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Представник відповідача: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 .

Третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, вул. Грушевського, 21, м. Івано-Франківськ, .

Повне судове рішення складено 12.10.2023.

Суддя Марія ХОМИНЕЦЬ