Головуючий у І інстанції Литвинова І.В.
Провадження № 22-ц/824/2748/2023 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 вересня2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Мельника Я.С.,Гуля В.В.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»,третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», про захист прав споживачів, розірвання депозитних договорів та стягнення суми вкладу, процентів та штрафних санкцій,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду міста Києва із позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, розірвання депозитних договорів та стягнення суми вкладу, процентів та штрафних санкцій, в якому, збільшивши позовні вимоги, просила суд розірвати депозитний договір № SAMDN1484 від 11 листопада 2013 року та стягнути з відповідача за договором № SAMDN1484 від 11 листопада 2013 pоку: 15 000,00 доларів США - сума вкладу; 7 797,33 доларів США - відсотки за період з 12 лютого 2014 року по 08 лютого 2022 pоку; розірвати депозитний договір № SAMDNWFD200 від 17 грудня 2013 року та стягнути з відповідача на свою користь за договором № SAMDNWFD200 від 17 грудня 2013 pоку: 1 200,00 євро - сума вкладу; 574,62 євро - відсотки за період з 18 лютого 2014 року по 08 лютого 2022 pоку.

Обгрунтовуючи вимоги, позивач посилалася на те, що 11 листопада 2013 року міжсторонами було укладено депозитний договір № SAMDN1484, на виконання якого на рахунок № НОМЕР_1 позивач внесла15 000,00 доларів США.

17 грудня 2013 рокуміж сторонамибуло укладено депозитний договір № SAMDNWFD200, на виконання якого на рахунок № НОМЕР_2 позивач вніс 1 200,00 євро.

Навесні 2014 pоку, у зв'язку із припиненням функціонування банківських відділень банку на території АР Крим та м. Севастополя, рахунки ОСОБА_1 було безпідставно заблоковано банком і припинено нарахування відсотків.

20 вересня 2021 року банк отримав заяву ОСОБА_1 від 28 серпня 2021 року про розірвання зазначених вище договорів, видачу вкладів тасплату відсотків,на яку банк не відреагував та вимоги вкладника не виконав.

Враховуючи викладене, позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом з метою захисту своїх порушених прав.

Ухвалою суду від 08 лютого 2022 року залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон».

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 02 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 задоволеночастково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу за договором № SAMDN1484 від 11 листопада 2013 року у розмірі 15 000,00 доларів США, відсотків - 7 418,01 доларів, суму вкладу за договором № SAMDNWFD200 від 17 грудня 2013 pоку у розмірі 1 200,00 євро і відсотків - 546,61 євро.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» в дохід держави судовий збір у розмірі 7 733,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач АТ КБ «ПриватБанк» подав на нього апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Обгрунтовуючи скаргу, відповідач посилався на те, що під час розгляду справи позиція АТ КБ "ПриватБанк" полягала в тому, що внаслідок укладання17.11.2014 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ТОВ «Фінансова компанія "Фінілон" Договору про переведення боргу з подальшим укладенням 18.11.2014 року Додаткової угоди до цього договору, Банк не несе будь-яких зобов`язань за договорами банківського вкладу, укладеними з позивачем, а ТОВ "Фінансова компанія "Фінілон" є новим боржником за даними договорами банківського вкладу.

При цьому, договір про переведення боргу від 17.11.2014 року не є нікчемним (Постанова КЦС ВС від 27.04.2022 року у справі № 321/1260/19); є дійсним (Постанова КГС ВС від 01.06.2022 року у справі № 904/1721/20); є правомірним (недійсність договору прямо не встановлена законом та відсутнє судове рішення, яким договір був би визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦКУ); укладений з повним дотриманням вимог ст.ст. 520, 521 ЦК України (згода Кредиторів на переведення їх грошових коштів на підставі Договору про переведення боргу від 17.11.2014 року на рахунки ТОВ «ФК «Фінілон» була отримана у спосіб, визначений ст.205 ЦК України); зберігає свою обов`язковість для виконання своїх обов`язків Новим боржником (ТОВ «ФК «Фінілон») перед Кредиторами (належним боржником за депозитним договором, який повинен виконувати всі договірні зобов`язання за таким договором, є Фінансова Компанія та всі правові наслідки, що були породжені з моменту укладання між Первісним та Новим боржником Договору про переведення боргу, зберігаються до моменту визнання недійсним правочину на підставі рішення суду).

Скаржник зазначив, що суди не можуть ігнорувати наявність такого правочину при вирішенні питання про належність відповідача у справах про стягнення коштів за договорами банківських вкладів (договорами банківського обслуговування) та обов`язковість виконання Новим боржником своїх зобов`язань перед Кредиторами.

Також, апелянт посилається на те, що в суді першої інстанції позивачем не було надано а ні оригіналів договорів, а ні оригіналів квитанцій, а ні будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості Банку перед позивачем за депозитними договорами.

На думку скаржника суд першої інстанції безпідставно не врахував в оскаржуваному рішенні висновки Верховного Суду та незаконно і безпідставно прийняв надані позивачем копії документів за належні і допустимі докази на підтвердження укладення депозитних договорів та подальше внесення коштів.

У зміненій апеляційній скарзі, що надійшла до апеляційного суду 01.12.2022 року, апелянт, крім вимог про скасування рішення та ухвалення нового рішення про відмову у позові, просив змінити мотивувальну частину рішення шляхом виключення з неї фрази: «При цьому, будь-які усні чи мовчазні зміни до письмового договору банківського вкладу є нікчемними. Тому договір про переведення боргу від 17 листопада 2014 року б/н, укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК «Фінілон», шляхом використання мовчазної згоди без письмової згоди самого вкладника (позивачів у справі), які є сторонами письмових договорів банківських вкладів, згідно з положеннями частини першої ст. 520, частини першої ст. 654, частини другої ст. 1059 Цивільного кодексу України, є нікчемним».

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Дугінов Д.А. просив апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, як таке, що ухвалене з додержанням вимог закону.

В судовому засіданні представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Гайдамащук О.В. апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.

Інші учасники процесу, які повідомлялись про час та місце розгляду справи, до суду не з`явились; колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їхньої відсутності за наявними матеріалами справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 листопада 2013 року між сторонами було укладено депозитний договір № SAMDN1484 «Стандарт», згідно з яким вкладник вніс на рахунок № НОМЕР_1 суму у розмірі 15 000,00 доларів США, на строк по 11 лютого 2014 року включно, але з неодноразовим автоматичним продовженням строку дії на три місяці, у разі неподання заяви про повернення коштів, з виплатою 6,5 % річних (а.с.7).

17 грудня 2013 рокуміж сторонами укладено депозитний договір № SAMDNWFD200 «Стандарт», на виконання якого на рахунок № НОМЕР_2 позивач вніс 1 200,00 євро на строк по 17 березня 2014 року включно, але з неодноразовим автоматичним продовженням строку дії на три місяці, у разі якщо вкладник не заявив про повернення його коштів, з виплатою 6 % річних (а.с.8).

18 вересня 2021 року вкладник направив засобами поштового зв`язку заяву про розірвання депозитних договорів № SAMDN1484 від 11 листопада 2013 року, № SAMDNWFD200 від 17 грудня 2013 pоку і про видачу вкладів з нарахованими відсотками, яка була отримана банком 20 вересня 2021 року (а.с.15-16, 17).

Станом на момент звернення до суду належні позивачу суми коштів АТ КБ «ПриватБанк» в добровільному порядку не повернуто.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми вкладів та процентів згідно умов договорів, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності цих вимог, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частиною першою статті 1060 Цивільного кодексу України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

За правилами статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною першою статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Відповідно до статті 1075 ЦК України, договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що відповідач є функціонуючим загальнонаціональним банком та закриття його відділення не може вплинути на обов`язок банку щодо виплати відсотків та вкладів клієнтам банку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з банку на користь позивача суми вкладів за договорами банківського вкладу.

Згідно з частиною першою статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Частинами 5, 6 статті 1061 ЦК України передбачено, що проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу.У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

Таким чином, повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на всій розсуд.

До такого висновку дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 28 січня 2015 року в справі № 6-247цс14.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до банку із заявою про розірвання договорів банківського вкладу та повернення коштів 20 вересня 2021 року, чим засвідчила свій намір припинити дію договору. Однак, АТ КБ «ПриватБанк» кошти не повернув, чим порушив свої зобов`язання.

Таким чином, оскільки банк, будучи зобов`язанимповернути позивачу депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договору, своє зобов`язання порушив та належні позивачу кошти не повернув, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача суми вкладів за обома договорами разом з нарахованими та невиплаченими відсотками.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи те, що позивачем суду надано належні, допустимі та достовірні докази на підтвердження обставин, на які він посилався, як на підставу своїх вимог, і ці докази відповідачем спростовані не були, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що належним боржником перед ОСОБА_1 є ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон», на яке банком було переведено борг згідно умов договору про переведення боргу від 17.11.2014 року, є необґрунтованими, оскільки відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Матеріали справи згоди ОСОБА_1 на заміну боржника АТ КБ «ПриватБанк» на ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» не містять, в зв`язку із чим доводи банку про те, що вони не є стороною за договорамибанківськихвкладів, укладенихміж ним та позивачем, та не несуть перед неювідповідальності, є необґрунтованими та безпідставними.

Безпідставними є і доводи скарги про помилковість висновків суду про нікчемність договору переведення боргу від 17.11.2014 року, оскільки висновки суду в цій частині відповідають вимогам закону, згідно якого правочин, укладений з порушенням процедури його укладення, є нікчемним. Договір переведення боргу від 17.11.2014 року укладений з порушенням вимог закону, оскільки на укладення такого договору обов`язковою є згода кредитора, якої отримано не було, відтак цей договір є нікчемним.

За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року (справа №916/3156/17).

Доводи скарги про ненадання позивачем належних та допустимих доказів укладення договорів та наявності заборгованості за ними, спростовуються матеріалами справи, зокрема, копіями договорів та наданим банком Витягом за підписом головного бухгалтера АТ КБ «ПриватБанк» від 29 жовтня 2021 року, який підтверджує факт укладення депозитних договорів, відкриття рахунків та перебування на них коштів.

Крім того, відповідач фактично не заперечує наявності договірних відносин між ним та позивачем ОСОБА_1 на підставі депозитних договорів, зазначаючи лише, що у зв`язку із переведенням боргу на підставі договору від 17.11.2014 року боржником перед позивачем є не АТ КБ «ПриватБанк», а ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон».

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди відповідача з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги відповідача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги АТ КБ «ПриватБанк» - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: