Справа № 472/389/23
Провадження №2/472/146/23
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 вересня 2023 року смт. Веселинове
Миколаївської області
Веселинівський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді - Орленко Л.О.,
з участю секретаря
судового засідання - Горбаненка А.О.,
відповідача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 смт. Веселинове цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
09 травня 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк» або Банк) подало до суду позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який обґрунтовувало наступним.
08 липня 2011 року між Банком та ОСОБА_1 (далі - відповідач) укладено кредитний договір у вигляді Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом в заяві ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею і банком договір про надання банківських послуг.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору станом на 28 лютого 2023 року утворилася загальна заборгованість за кредитним договором в розмірі 39 551 грн. 22 коп., з яких: заборгованість за тілом кредита в розмірі 3395 грн., заборгованість за відсотками в розмірі 35 848,82 грн., пеня - 307,40 грн.
Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 39 551 грн. 22 коп. та судовий збір в розмірі 2 684 грн.
В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надійшло при надходженні позову клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача.
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги визнала частково. Підтвердила, що дійсно отримувала кредит у вигляді встановленого кредитну ліміту на платіжну картку. Визнала розмір тіла кредиту та пені, однак не погодилась із розміром заборгованості за відсотками, зазначивши, що строк дії кредитної картки, на який їй видавався кредит, сплив 31.01.2015 року, а тому банк не мав права нараховувати відсотки після спливу строку дії картки. Нова кредитна картка їй не видавалась.
Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 08 липня 2011 року ОСОБА_1 підписала Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», в якій указано, що вона разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між банком та позичальником договір про надання банківських послуг.
Згідно з умовами вказаного договору відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. З 08.07.2011 року по 31.10.2019 року кредитний ліміт становив 3400 грн., що підтверджується довідкою (а.с. 16).
З моменту отримання первісної картки відповідач користувалася кредитними коштами та здійснювала погашення заборгованості, останнє погашення коштів було здійснено 08.02.2020 року в розмірі 42,20 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача.
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача перед АТ КБ «ПриватБанк» станом на 28 лютого 2023 року складає 39 551 грн. 22 коп., з яких: заборгованість за тілом кредита в розмірі 3395 грн., заборгованість за відсотками в розмірі 35 848,82 грн., пеня - 307,40 грн.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
На підтвердження узгодження з відповідачем умов кредитування позивач надав суду заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» від 08.07.2011 року, яка підписана відповідачем ОСОБА_1 (а.с. 18), та довідку про умови кредитування від 08.07.2011 року, яка підписана відповідачем ОСОБА_1 (а.с. 19), і в якій містяться погоджені умови кредитування з відповідачем, зокрема і щодо процентної ставки, і пені.
Тобто, з відповідачем було погоджено умови кредитування як щодо повернення тіла кредиту, так і щодо сплати процентів та пені.
Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, процентів та пені.
З виписки по рахунку відповідача вбачається, що відповідач користувалася кредитними коштами, але вчасно їх не повернула.
Отже, враховуючи те, що є доведеним факт отримання відповідачем у вказаний період 3395 грн. кредиту, який відповідач ОСОБА_1 в добровільному порядку не повертає, то право позивача є порушеним і підлягає судовому захисту. А тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 3395 грн. та пеня в розмірі 307,40 грн.
Крім того, з відповідача також підлягає стягненню заборгованість за відсотками, однак в цій частині суд вважає позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, визначається, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.
В даній справі кредит видавався відповідачу у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. В анкеті-заяві від 08.07.2011 року строк дії кредитного договору не визначений, а тому відповідач мала б повернути кредитні кошти до строку дії завершення кредитної картки, яка відповідно до довідки позивача (а.с. 17) діяла до січня 2015 року включно. Даних про її перевипуск матеріали справи не містять.
За такого вимога позивача про стягнення нарахованих процентів після закінчення строку дії договору задоволенню не підлягають.
Відповідно до довідки про умови кредитування з відповідачем була погоджена процентна ставка 2,5 % в місяць, тобто 30 відсотків річних.
Відповідно до розрахунку заборгованості позивача сума нарахованих відсотків станом на 31.01.2015 року становить 5027,95 грн.
Таким чином, розмір відсотків, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, становить 5027,95 грн.
Тому, суд дійшов висновку, що позов Банку підлягає частковому задоволенню, і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 3395 грн., заборгованість за відсотками в розмірі 5027,95 грн. та пеня в розмірі 307,40 грн., що разом становить 8 730,35 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -
Позов Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне рішення суду виготовлено 05 жовтня 2023 року.

Суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області Л.О. Орленко