Справа № 138/2954/21
Провадження № 22-ц/801/1895/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Київська Т. Б.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 рокуСправа № 138/2954/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Денишенко Т. О., Копаничук С. Г.,

з участю секретаря судового засідання: Литвина С. С.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Горбового Володимира Анатолійовича в інтересах ОСОБА_2 та за апеляційною скаргою адвоката Пограничного Артура Михайловича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20 липня 2023 року, ухвалене у складі судді Київської Т. Б. у залі суду, повний текст якого складено 31 липня 2023 року,

встановив:

Короткий зміст вимог

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 грудня 1995 року між сторонами був зареєстрований шлюб, який згодом було розірвано 23 січня 2003 року.

Під час перебування у шлюб, сторонами 15 січня 2002 року було придбано об`єкт нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду від 19 листопада 2020 року у справі № 138/239/20 позов ОСОБА_1 було задоволено: право власності на 1/2 частину вказаного нерухомого майна було визнано за ОСОБА_1 , 1/2 частину вказаного нерухомого майна було визнано за ОСОБА_2 .

Під час розгляду вказаної справи позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 уклала договір купівлі-продажу з Могилів-Подільською міською радою та оформила на себе право власності на земельну ділянку, на якій розташоване їх спільне майно.

Оскільки на даний час ОСОБА_1 став власником вказаного вище нерухомого майна, тому на підставі ч. 1 ст. 120 ЗК України, тому звернувшись в суд із даним позовом, просив визнати за ним право власності на 1/2 частки земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:004:0088, цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, розміром 0,0279 га, що належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 23 вересня 2014 року.

У серпні 2022 року ОСОБА_2 звернулася в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на земельну ділянку.

Свої позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтувала тим, що 23 вересня 2014 року вона, не перебуваючи у шлюбі, уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки із Могилів-Подільською міською радою та за власні кошти в сумі 108 086 грн придбала земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:004:0088, цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,0279 га.

ОСОБА_2 самостійно за власні кошти сплачує податки за користування земельною ділянкою, покращує її стан, здійснила проведення каналізації тощо. Натомість ОСОБА_1 жодної участі ані у придбанні, ані в обслуговуванні та покращенні земельної ділянки ніколи не приймав.

Факт придбання спірної земельної ділянки 23 вересня 2014 року не приховувався від ОСОБА_1 , а тому він пропустив строк позовної давності на звернення до суду зі своїм позовом, що є підставою для відмови у його задоволенні.

Окрім того норми ст. 120 ЗК України регулюють порядок переходу права власності на земельну ділянку при переході права власності на житловий будинок, у той час як на спірній земельній ділянці розташоване нежитлове приміщення.

У зв`язку із тим, що ОСОБА_1 оспорює право власності ОСОБА_2 , намагається заволодіти її власністю, тому звернувшись в суд із зустрічним позовом, ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та визнати за нею право особистої приватної власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:004:0088, цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,0279 га, а також вирішити питання судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20 липня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки відмовлено, а також відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на земельну ділянку.

У рішенні суду зазначено, що право власності на об`єкт нерухомого майна було набуте сторонами під час укладення договору купівлі-продажу 15 січня 2002 року, а рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 19 листопада 2020 року у справі № 138/239/20 було лише визначено частки сторін у власності.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову суд виходив із того, що на момент виникнення у сторін права власності на об`єкт нерухомого майна, положення ЗК України передбачали перехід права власності на земельну ділянку під таким об`єктом на підставі цивільно-правового договору. ОСОБА_1 на відміну від ОСОБА_2 , не скористався своїм правом на викуп спірної земельної ділянки з комунальної власності територіальної громади міста, від імені якої діє Могилів-Подільська міська рада, як співвласник нерухомого майна, що розташоване на цій земельній ділянці. Тобто, він не вчинив жодних дій передбачених законом для придбання у власність частини такого майна.

На час вирішення даного спору ОСОБА_2 є власником спірної земельної ділянки на підставі рішення міської ради та договору купівлі-продажу, які ніким не оспорювались, в тому числі і ОСОБА_1 , а в межах вирішення даної справи суд не може перевіряти їх законність, оскільки це виходить за межі предмета спору.

Таким чином, суд прийшов до переконання, що вимоги первісного позову в даному випадку не ґрунтуються на положеннях закону, а зводяться до того, що позивач просить суд примусово відчужити частину майна у його власника на свою користь без жодних зворотніх дій, в тому числі і щодо оплати її вартості та внесення відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду, а відтак в задоволені позову слід відмовити.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, ОСОБА_2 не було доведено ту обставину, що ОСОБА_1 оспорює, порушує чи не визнає її право власності на зазначену вище земельну ділянку.

У первісному позові ОСОБА_1 підтверджує той факт, що ОСОБА_2 є власником такої земельної ділянки і, саме тому він пред`явив до неї позов, оскільки вважав, що в силу закону до нього автоматично має перейти і право власності на частину такої земельної ділянки на якій розташована його частина приміщення. При цьому договір купівлі-продажу такого майна не оспорюється. Сам по собі факт того, що позивач пред`явив позов про визнання права власності на 1/2 частину такої ділянки не свідчить про оспорення прав відповідача, а лише є обраним позивачем способом захисту його прав, однак суд прийшов до переконання про те, що цей спосіб є таким, що не ґрунтується на положеннях Закону.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким рішенням, сторонами у серпні 2023 року подано апеляційні скарги.

Адвокат Горбовий В. А. в інтересах ОСОБА_2 просив суд рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні зустрічного позову скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити повністю, вирішити питання судових витрат.

Адвокат Пограничний А. М. в інтересах ОСОБА_1 просив суд рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні первісного позову скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги за первісним позовом задовольнити повністю.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 24 серпня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Денишенко Т. О., Копаничук С. Г.

Ухвалами Вінницького апеляційного суду від 28 серпня 2023 року та 18 вересня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано справу із суду першої інстанції.

Ухвалами Вінницького апеляційного суду від 07 вересня 2023 року та 21 вересня 2023 року справу призначено до розгляду на 21 вересня 2023 року о 10 год. 40 хв. та в подальшому на 12 жовтня 2023 року о 10 год. 40 хв.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подала апеляційні скарги

Доводи апеляційної скарги адвоката Горбового В. А. в інтересах ОСОБА_2 зводяться до того, що суд дійшов помилкового висновку про недоведеність ОСОБА_2 обставин оспорення, порушення та невизнання ОСОБА_1 її права власності на земельну ділянку, адже подання ним позову свідчить про протилежне.

ОСОБА_2 при поданні зустрічного позову було обрано ефективний спосіб захисту своїх прав з урахуванням побоювань за особисту приватну власність через подання первісного позову ОСОБА_1 .

На підтвердження доводів своєї апеляційної скарги адвокат Пограничний А. М. в інтересах ОСОБА_1 зазначає, що останній не міг скористатися правом викупу земельної ділянки, оскільки на час її придбання ОСОБА_2 нерухоме майно не було розділено, відтак він не був документально його власником. Відмовивши у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції позбавив його змоги повноцінно користуватися власним нерухомим майном та обслуговувати його.

На апеляційну скаргу адвоката Пограничного А. М. в інтересах ОСОБА_1 від представника ОСОБА_2 надійшов відзив, у якому вказано на безпідставність доводів, викладених у даній скарзі.

В судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, представник ОСОБА_2 власну апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені у ній підстави, щодо апеляційної скарги адвоката Пограничного А. М. в інтересах ОСОБА_1 заперечував.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

22 грудня 1995 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб.

15 січня 2002 року ОСОБА_2 придбала кафе, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , площею 44,4 кв.м.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 23 січня 2003 року шлюб між сторонами було розірвано, на підставі чого видано свідоцтво про розірвання шлюбу, про що у книзі реєстрації зроблено актовий запис № 51.

Вказані обставини встановлені рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 19 листопада 2020 року (а. с. 6-10, том 1), а відтак не потребують доказування в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

15 лютого 2011 року між Могилів-Подільською міської радою та ОСОБА_2 було укладено договір оренди спірної земельної ділянки строком на 5 років (а. с. 157-161).

07 травня 2012 року між Могилів-Подільською міської радою та ОСОБА_2 було укладено угоду до вказаного договору оренди земельною ділянки, яким змінено розмір нормативно грошової оцінки та розмір орендної плати з 8% на 3% (а. с. 164, том 1).

Рішенням Могилів-Подільської міської ради № 885 від 28 листопада 2013 року договір оренди земельної ділянки було припинено в зв`язку з викупом землі (а. с. 156, том 1).

23 вересня 2014 року між Могилів-Подільською міською радою в особі міського голови та ОСОБА_2 на підставі рішення 35 сесії 6 скликання Могилів-Подільської міської ради Вінницької області № 847 від 08 жовтня 2013 року укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0279 га, кадастровий номер :00:004:0088, цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Ціна договору становить 108 086 грн. Вказана сума сплачена ОСОБА_2 до підписання цього договору і підтверджуються платіжним дорученням № 1 від 23 серпня 2014 року ПАТ «ПравексБанк» (а. с. 117-119, 122, том 1).

Вказана земельна ділянка зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_2 23 вересня 2014 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 15995586 від 23 вересня 2014 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а. с. 121, том 1).

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 19 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 було задоволено:

-визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1 ;

-визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 6-10, том 1).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника справи, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційних скарг, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає у повній мірі.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відтак, суд першої інстанції вірно констатував, що рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 19 листопада 2020 року у справі № 138/239/20 було лише визначено частки сторін у спільній сумісній власності подружжя на об`єкт нерухомого майна, набутого ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу 15 січня 2002 року.

Звертаючись із первісним позовом ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на частину земельної ділянки, яка знаходиться під об`єктом нерухомого майна, частина якого належить йому на праві власності, із посиланням на ст. 120 ЗК України.

При цьому суд першої інстанції вірно зазначив, що ОСОБА_1 у позовній заяві посилається на редакцію ст. 120 ЗК України, яка не діяла на час придбання сторонами спору нежитлового приміщення, яке розташоване на цій земельній ділянці.

Так, відповідно до ст. 120 ЗК України у редакції, чинній на момент набуття ОСОБА_1 права власності на об`єкт нерухомості, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди.

ОСОБА_2 скористалася своїм правом на укладення договору оренди спірної земельної ділянки та згодом на підставі оплатного договору купівлі-продажу набула право власності на неї.

Відтак з урахуванням встановлених обставин справи районний суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення первісного позову, оскільки ОСОБА_1 на відміну від ОСОБА_2 , не скористався своїм правом на викуп спірної земельної ділянки з комунальної власності територіальної громади.

Отже, відмова у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ґрунтується на вимогах закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуваним рішенням суду ОСОБА_1 позбавлений змоги повноцінно користуватися власним нерухомим майном та обслуговувати його, не заслуговують на увагу, оскільки спір щодо усунення перешкод у користуванні належним йому майном може бути окремим предметом позову.

Щодо апеляційної скарги адвоката Горбового В. А. в інтересах ОСОБА_2 апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як видно із матеріалів справи, ОСОБА_2 набула права власності на земельну ділянку площею 0,0279 га, кадастровий номер :00:004:0088, цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 08 жовтня 2013 року. Право власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень

Як вірно зазначив суд першої інстанції, вказаний договір купівлі-продажу та державна реєстрація права власності є чинними та ніким не оспорюються, зокрема і ОСОБА_1 .

Відтак правові підстави для визнання за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку, яка уже належить їй на праві приватної власності, зареєстрованому у передбаченому законом порядку, відсутні.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки обидві апеляційні скарги залишені без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід залишити за особами, які подали апеляційні скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Горбового Володимира Анатолійовича в інтересах ОСОБА_2 та апеляційну скаргу адвоката Пограничного Артура Михайловича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20 липня 2023 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені сторонами у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за ними.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді Т. О. Денишенко

С. Г. Копаничук