Справа № 466/4913/21 Головуючий у 1 інстанції: Федорова О.Ф.
Провадження № 22-ц/811/2053/23 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
Провадження № 22-ц/811/2054/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар судового засідання - Зеліско-Чемерис К.Р.,

з участю представника апелянта адвоката Куцика В.Б., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Кравчука П.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06 червня 2023 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 23 червня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» про визнання неправомірним та скасування рішення центральної комісії та зустрічним позовом акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природнього газу,

В С Т А Н О В И В:

у травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», у якій просив ухвалити рішення, яким просив: визнати неправомірним та скасувати рішення центральної комісії по розгляду актів про порушення акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» про задоволення Акту про порушення № 007350 від 22 січня 2021 року; визнати неправомірним та скасувати Акт-розрахунок вартості не облікованого (донарахованого) об`єму природного газу від 01 березня 2021 року на суму 194 087, 32 гривень.

В обґрунтування позову зазначав, що 22 січня 2021 року представниками Буського відділення АТ «Львівгаз» було здійснено перевірку з надання йому послуг із газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 . В ході проведення даного обстеження Буським відділенням АТ «Львівгаз» позивачу було пред`явлено претензію щодо ймовірної несанкціонованої врізки в газопровід на території домоволодіння.

За результатами перевірки представниками Буського відділення АТ «Львівгаз» було складено акт обстеження від 22 січня 2021 року № 21нс-35/01. В Акті зазначено, що відеозондом виявлено несанкціонований газопровід (підземний), врізаний в газопровід у приміщенні будинку несанкціонований газопровід виходить на гумовому рукаві.

В той же день працівниками відповідача було складено Акт про порушення від 22 січня 2021 року № 21нас-35/02, в якому зазначено, що встановлено порушення п. 1.1 гл. 2 р. Х Кодексу газорозподільних систем наявність несанкціонованого газопроводу.

Вказує, що працівниками АТ «Львівгаз» проводилось лише відеодослідження газопроводу, а розкопування газопроводу для підтвердження чи спростування існування несанкціонованого газопроводу працівниками відповідача проведено не було.

25 січня 2021 року з метою запобіганню неправомірних нарахувань Буським відділенням АТ «Львівгаз» з газопостачання, ОСОБА_1 подав заяву до Буського відділення АТ «Львівгаз» про припинення газопостачання до свого будинку. Цього ж дня працівники Буського відділення АТ «Львівгаз» відключили будинок ОСОБА_1 від постачання газу, про що склали відповідний акт.

Позивач вказує, що акт про порушення від 22 січня 2021 року підписаний працівниками Буського відділення АТ «Львівгаз»: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Однак, ОСОБА_6 не була присутня під час складання акту на місці виявлення порушення.

05 лютого 2021 року на адресу АТ «Львівгаз» Васильців В.Т. подав письмове звернення з проханням провести повторну перевірку з надання послуг із газопостачання на його подвір`ї за адресою: АДРЕСА_1 .

У листі від 09 березня 2021 року № 780-лв-2633-0321 відповідач зазначив, що згідно п. 11 гл. 5 р. ХІ Кодексу за результатами розгляду акта про порушення на засіданні комісії може бути прийнято рішення про його задоволення, або необхідність додаткового обстеження чи перевірки, або додаткових пояснень тощо, або скасування акта про порушення. Відповідач також повідомив, що розгляд комісією акта про порушення № 21нас-35/02 від 22 січня 2021 року ще не відбувся, а про дату і час розгляду зазначеного акта позивача буде повідомлено додатково.

Однак, 23 березня 2021 року відповідач надіслав листа № 790-Сл-3502-0321, у якому вже повідомив, що 01 березня 2021 року відбулося засідання центральної комісії по розгляду актів про порушення. За результатами даного засідання прийнято рішення про задоволення Акта про порушення № 007350 від 22 січня 2021 року. У зв`язку з цим складено Акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості.

Відповідно до Акта-розрахунку необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості від 01 березня 2021 року позивачу донараховано 26 880,85 куб. м. природного газу на загальну суму 194 087,32 грн із розрахунку опалювальної площі 150,8 кв. м. та 6 проживаючих осіб.

У Акті № 21нас-35/01 від 22 січня 2021 року зазначено інформацію про газові прилади, наявні у будинку позивача, у тому числі конвектор газовий 1 шт, опалювальна площа визначена, як 150 кв.м.

Позивач зазначає, що вказаний газовий конвектор є опломбованим, що підтверджується актом інвентаризації об`єктів побутового споживача. Цей газовий конвектор розташований на 2 поверсі будинку і є єдиним джерелом опалення на цьому поверсі.

Загальна опалювальна (житлова) площа будинку становить 150,8 кв. м.: 54,3 кв. м. 1й поверх, 96,5 кв. м. другий поверх. Таким чином, опалювальна площа, яка повинна була б братися для проведення розрахунку становить 54,3 кв.м., а не 150,8 кв. м.

Також вказує, що із Акта-розрахунку неможливо встановити на підставі яких даних, було визначено саме 194 087,32 грн як вартість донарахованого природного газу.

У цьому зв`язку просив позовні вимоги задовольнити.

В липні 2021 року АТ «Львівгаз» подало зустрічну позовну заяву, пред`явивши позовні вимоги до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу в сумі 194087,32 гривень.

Вказує, що між сторонами укладено договір розподілу природного газу. Умови договору є обов`язковими для сторін. Договір розподілу природного газу регламентує правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи і є обов`язковим до виконання.

Споживач зобов`язується: не допускати несанкціонованого відбору природного газу. Позивач порушив умови договору - допустив несанкціонований відбір природного газу.

Позивач споживав природний газ за допомогою несанкціонованого газопроводу, через який витрата природного газу не обліковувалась лічильником газу.

22 січня 2021 року працівниками АТ «Львівгаз» під час обстеження газових мереж в будинку позивача виявлено несанкціонований газопровід, про що складено акт про порушення.

Виявлений працівниками АТ «Львівгаз» несанкціонований газопровід не передбачений виконавчо-технічною документацією на газоспоживаюче обладнання ОСОБА_7 .

Під час складання акту про порушення працівниками АТ «Львівгаз» проводилась фото-відеофіксація порушення. ОСОБА_1 відмовився, від підписання акта про порушення, що зафіксовано на відеозаписі.

Донарахований об`єм природного газу є платою за поставлений природний газ.

ОСОБА_1 запрошенням викликався на комісію з розгляду актів про порушення, що підтверджується доказами поштового відправлення.

За результатами розгляду акта про порушення на засіданні комісії може бути прийнято рішення про його задоволення (повністю або частково), або необхідність додаткового обстеження чи перевірки, або додаткових пояснень тощо, або скасування акта про порушення.

За результатами засідання 01 березня 2021 року комісія прийняла рішення про задоволення акту про порушення, що підтверджується витягом з засідання комісії, та проведення позивачу донарахунку необлікованого об`єму природного газу в розмірі 194 087, 32 грн.

Оскільки, несанкціонований газопровід проведений шляхом прихованих заходів, нарахування ОСОБА_1 проведено за період з 23 січня 2019 року по 22 січня 2021 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 06 червня 2023 року позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» про визнання неправомірним та скасування рішення центральної комісії задоволено.

Визнано неправомірним та скасовано рішення центральної комісії по розгляду актів про порушення Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз»» про задоволення акту про порушення № 007350 від 22 січня 2021 року.

Визнано неправомірним та скасовано акт розрахунок вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природнього газу в розмірі 194 087 грн 32 коп.

У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на користь позивача вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природнього газу в розмірі 194 087 грн 32 коп., сплаченого судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи відмовлено.

13 червня 2023 року на адресу Шевченківського районного суду м.Львова надійшла заява представника позивача адвоката Кравчука Петра Івановича про ухвалення додаткового рішення.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 23 червня 2023 року заяву представника позивача адвоката Кравчук Петра Івановича про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Стягнуто з акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» на користь ОСОБА_1 фактично понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 40 000,00 грн.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06 червня 2023 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 23 червня 2023 року в апеляційному порядку оскаржило акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз».

Апеляційна скарга мотивована тим, що 22 січня 2021 року під час складання акту про порушення в помешканні ОСОБА_1 , його син почав проганяти працівників «Львівгазу» та вимагати, щоб вони покинули будинок. Суд безпідставно не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_6 із яких вбачається, що через декілька днів після складання акту про порушення ОСОБА_1 не допускав працівників «Львівгазу» до проведення повторної перевірки. Вважають, що дії ОСОБА_1 мають розцінюватися судом як зловживання правом. Звертають увагу й на те, що не заперечують того факту, що допустили описку у відповіді на адвокатський запит (вих. №790-лв-2633-0321 від 09 березня 2021 року), зазначивши, що розгляд акту про порушення № 21 нас 35/02 від 22 січня 2021 року станом на 09 березня 2021 року не відбувся. Мотивують апеляційну скаргу також і тим, що згідно акту інвентаризації від 25 січня 2021 року газовий конвектор у ОСОБА_1 був запломбований. Однак, пломбування газового конвектора, не означає його ліквідацію (демонтаж), внаслідок чого, у приміщенні стає фізичною відсутньою тепловіддавальна поверхня, тому опалювальна площа ОСОБА_1 ними визначена правильно, а висновки суду першої інстанції не відповідають нормі пункту 4 Глави 1 Розділу 1 Кодексу газорозподільних систем, яка надає визначення опалювальної площі. Також АТ «Львівгаз» правильно визначено опалювальну площу в акті-розрахунку у 150,8 м 3, яка відповідає технічному паспорту на будинок ОСОБА_1 .

Щодо ухвалення судом першої інстанції додаткового рішення, заявник звертає увагу на те, що хоча розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення проводився без виклику сторін, проте суд зобов`язаний був повідомити АТ «Львівгаз» завчасно повісткою - повідомленням про час та дату судового засідання з розгляду питання про розподіл судових витрат, щоб надати їм можливість підготувати та подати клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. Однак, суд проігнорував цю вимогу, у зв`язку із чим додаткове рішення підлягає обов`язковому скасуванню.

Просять скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06 червня 2023 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 23 червня 2023 року, та прийняти постанову, якою у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» про визнання неправомірним та скасування рішення центральної комісії відмовити, зустрічний позов акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природнього газу - задовольнити.

В жовтні 2023 року надійшов відзив представника ОСОБА_1 - адвоката Кравчука П.І. на апеляційну скаргу акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз».

Аналіз змісту відзиву на апеляційну скаргу свідчить про згоду із рішеннями суду першої інстанції, такі є законними та обґрунтованими, ухваленими із дотриманням вимог матеріального і процесуального права, доводи апелянта безпідставними та необґрунтованими.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача та представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 22 січня 2021 року представниками Буського відділення АТ «Львівгаз» було здійснено перевірку споживача ОСОБА_1 з надання йому послуг із газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 . В ході проведення даного обстеження Буським відділенням АТ «Львівгаз» позивачу було пред`явлено претензію щодо ймовірної несанкціонованої врізки в газопровід на території домоволодіння.

За результатами перевірки представниками Буського відділення АТ «Львівгаз» було складено акт обстеження від 22 січня 2021 року № 21нс-35/01. В Акті зазначено, що відеозондом виявлено несанкціонований газопровід (підземний), врізаний в газопровід у приміщенні будинку несанкціонований газопровід виходить на гумовому рукаві.

В той же день працівниками відповідача було складено Акт про порушення від 22 січня 2021 року № 21нас-35/02, в якому зазначено, що встановлено порушення п. 1.1 гл. 2 р. Х Кодексу газорозподільних систем наявність несанкціонованого газопроводу.

За результатами засідання центральної комісії по розгляду актів про порушення, яке відбулося 01 березня 2021 року, прийнято рішення про задоволення Акта про порушення № 007350 від 22 січня 2021 року. У зв`язку з цим складено Акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості, відповідно до якого позивачу донараховано 26880,85 куб. м. природного газу на загальну суму 194 087,32 грн із розрахунку опалювальної площі 150,8 кв. м. та 6 проживаючих осіб.

Правовідносини між газорозподільними підприємствами та споживачами природного газу (населенням) урегульовано Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексом ГРС, а також договорами про приєднання споживача до газорозподільної системи.

Суміжні суб`єкти ринку природного газу, зокрема Оператор ГРМ та споживач, під час введення в експлуатацію або протягом експлуатації комерційного ВОГ та його складових, у тому числі в разі позаштатної ситуації чи виникнення спірних питань щодо результатів вимірювань об`єму природного газу, мають право здійснювати з дотриманням вимог цього Кодексу перевірку комерційного ВОГ та його складових щодо: 1) відповідності умовам експлуатації та узгодженій проєктній документації чи умовам договору; 2) працездатності та/або придатності ЗВТ до застосування на підставі результатів перевірки їх метрологічних характеристик, зокрема загальної похибки вимірювання; 3) відсутності ознак пошкодження ЗВТ та/або пошкодження пломб; 4) відсутності несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ та/або несанкціонованого газопроводу; 5) перевірки стану підвідного газопроводу, зокрема способу прокладання та відсутності можливості відбору газу поза вузлом обліку, в тому числі шляхом обстеження газопроводів приладовим методом на предмет відсутності підключень до підземних та надземних підвідних, розподільчих та транзитних газових мереж поза комерційним ВОГ, візуального обстеження способів монтажу і обв`язки газового та газорегулюючого обладнання; 6) відсутності несанкціонованого підключення газових приладів, внаслідок чого може перевищуватися діапазон обчислення лічильника газу (сумарна номінальна потужність газових приладів і пристроїв перевищує діапазон обчислення лічильником газу).

Згідно з пп. 1 п. 1 глави 2 розділу ХІ Кодексу ГРС, до порушень споживача та несанкціонованого споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування необлікованих об`ємів (обсягів) природного газу, належать, серед інших, наявність несанкціонованого газопроводу.

Згідно з Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 від 30 вересня 2015 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за №1379/27824, забороняється під`єднання несанкціонованого газопроводу.

Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем несанкціонований газопровід - це самовільно під`єднаний газопровід (газовий відвід, штуцер, патрубок), у тому числі без наявного підключеного газового обладнання, фізично з`єднаний, зокрема вварений, врізаний, з газорозподільною системою або газовою мережею внутрішнього газопостачання, витрата (споживання) природного газу через який не обліковується комерційним вузлом обліку (лічильником газу).

Самовільне під`єднання - це під`єднання несанкціонованого газопроводу та/або газових приладів чи пристроїв до газорозподільної системи, внутрішньобудинкової системи газопостачання або газових мереж внутрішнього газопостачання об`єкта споживача з порушенням встановленої законодавством процедури.

У пункті 1 глави 2 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем передбачено, що до порушень споживача та несанкціонованого споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування необлікованих об`ємів (обсягів) природного газу, належать: 1) наявність несанкціонованого газопроводу; 2) несанкціоноване відновлення газоспоживання; 3) несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ (комерційного ВОГ, зокрема лічильника газу); 4) несанкціоноване підключення газових приладів на об`єкті споживача, який обліковується за нормами споживання; 5) несанкціоноване підключення газових приладів, внаслідок якого перевищується діапазон обчислення вузла обліку (сумарна номінальна потужність газових приладів і пристроїв перевищує діапазон обчислення вузла обліку); 6) використання природного газу споживачем за відсутності чи після розірвання договору розподілу природного газу.

Згідно з підпунктом 6 пункту 7 глави 9 розділу Х Кодексу газорозподільних систем у разі виявлення під час перевірки комерційного ВОГ чи його складових або контрольного огляду вузла обліку ознак нижченаведених порушень представник оператора ГРМ на місці перевірки складає у порядку, визначеному цим Кодексом, акт про порушення, зокрема про наявність несанкціонованого газопроводу.

Відповідно до пункту 1 параграфу 3 розділу XI Кодексу газорозподільних систем, у разі виявлення Оператором ГРМ несанкціонованого газопроводу або несанкціонованого втручання в роботу лічильника газу, розрахунок об`єму необлікованого природного газу здійснюється за граничними об`ємами споживання природного газу населенням (додаток Х цього Кодексу) з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв споживача (фізичної особи) за період з дня останнього контрольного зняття показань лічильника (контрольного огляду вузла обліку або його перевірки) до дня виявлення порушення (але не більше ніж за 6 місяців) та з урахуванням строку на його усунення.

Якщо несанкціонований газопровід проведений шляхом прихованих заходів або фізичною особою, яка є несанкціонованим споживачем, початок періоду, за який визначається об`єм необлікованого природного газу, визначається з дня набуття споживачем (фізичною особою) права власності/користування на житлові (підсобні) приміщення, але не більше двох років, що передували дню виявлення порушення.

Акт про порушення після пред`явлення представником Оператора ГРМ службового посвідчення складається в присутності споживача/несанкціонованого споживача та/або незаінтересованої особи (представника власника/користувача, на території чи об`єкті якого сталося порушення, або органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення його особи та засвідчується їх особистими підписами. У разі якщо комерційний вузол обліку, на якому сталося порушення, знаходиться на території (в приміщенні) Оператора ГРМ, останній повинен завчасно попередити споживача про час і місце складання акта про порушення.

Акт про порушення складається в двох примірниках, один з яких залишається у споживача (несанкціонованого споживача), який має право внести до акта про порушення свої зауваження та заперечення (пункти 1, 2 глави 5, розділу ХІ Кодексу ГРМ).

У разі виявлення під час перевірки комерційного ВОГ чи його складових або контрольного огляду вузла обліку ознак нижченаведених порушень представник Оператора ГРМ на місці перевірки складає у порядку, визначеному цим Кодексом, акт про порушення, зокрема про наявність несанкціонованого газопроводу (п.7 гл.9 розд. Х Кодексу ГРМ).

Згідно із пункту 4 глави 5 розділу ХІ Кодексу, у разі відмови споживача (несанкціонованого споживача) від підписання акта про порушення він вважається дійсним, якщо його підписали більше одного представника Оператора ГРМ, а відмова споживача (несанкціонованого споживача) від підпису акта про порушення підтверджується відеозйомкою.

Акт про порушення має бути розглянутим комісією з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ, яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення (абзац 1 пункту 8 глави 5 ХІ Кодексу ГРМ).

Споживач (несанкціонований споживач) зобов`язаний бути присутнім на засіданні комісії з розгляду актів про порушення, на якому буде розглядатися складений на нього акт про порушення (абзац 1 пункту 10 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ).

Розрахунок необлікованого або облікованого частково об`єму природного газу внаслідок порушення здійснюється за наявності акта про порушення та у порядку, визначеному в розділі ХІ Кодексу ГРМ.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 13 Закону України «Про ринок природного газу» та підпункту 5 пункту 7.4 розділу VI Типового договору розподілу, споживач зобов`язаний, зокрема не допускати несанкціонованого відбору природного газу.

Відповідно до пункту 2 статті 59 Закону України «Про ринок природного газу», правопорушенням на ринку природного газу зокрема є несанкціонований відбір природного газу.

Згідно статті 13 вказаного Закону, у разі порушення або невиконання своїх обов`язків споживач несе відповідальність згідно із законом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі №675/1135/20 (провадження № 61-13050св21) зроблено висновок, що «для встановлення наявності несанкціонованого газопроводу та несанкціонованого відбору природного газу необхідно відповідно до пункту 1 глави 2 розділу XI Кодексу газорозподільних систем достатнім встановлення факту самовільно під`єднаного газопроводу (газовий відвід, штуцер, патрубок), у тому числі без наявного підключеного газового обладнання, фізично з`єднаного, зокрема ввареного, врізаного, з газорозподільною системою або газовою мережею внутрішнього газопостачання, витрата (споживання) природного газу через який не обліковується комерційним вузлом обліку (лічильником) газу».

Аналогічний висновок викладено також у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 263/7847/18 (провадження № 61-1121св19).

Зі змісту зазначених постанов Верховного Суду вбачається, що у справі № 263/7847/18 виявлений працівниками оператора ГРМ несанкціонований газопровід був прокладений у напрямку об`єкту споживача (домоволодіння) та заходив під паркан будинку, тобто безпосередньо на об`єкт споживача. У справі № 675/1135/20 несанкціонований газопровід був виявлений безпосередньо в домоволодінні споживача. З огляду на викладене зазначені висновки Верховного Суду були сформовані виходячи з конкретних обставин, що мали місце у цих справах.

Враховуючи наведене, Верховний Суд у постанові від 21 вересня 2023 року у cправі № 914/558/22 зазначив про те, що: «аналіз положень пункту 1 глави 2 розділу ХІ у сукупності з визначенням термінів «несанкціонований споживач» та «самовільне під`єднання», що містяться у пункті 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ, а також пунктів 1, 8, 11 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ, а також аналіз зазначених висновків Верховного Суду свідчить про те, що підставою вважати особу такою, що допустила порушення, передбачене пунктом 1 глави 2 розділу ХІ Кодексу ГРМ, а саме: наявність несанкціонованого газопроводу, є обставини його наявності саме на об`єкті такої особи».

Відповідно до частин першої - третьої статті 12, частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки АТ «Львівгаз» за допомогою належних та допустимих доказів не доведено, що у споживача ОСОБА_1 на території його будинковолодіння наявний несанкціонований газопровід, адже акти про порушення не містять достовірних та достатніх даних на підтвердження цих обставин, суд першої інстанції дійшов в цілому вірного висновку про наявність підстав для задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову.

Колегія суддів звертає увагу на те, що саме по собі посилання у загаданих актах на наявність несанкціонованого газопроводу, не свідчить про його фактичну наявність, доведену відповідними доказами.

При цьому, як зазначеного у наведених постановах Верховного Суду, факт підключення /відключення газового обладнання (в даному випадку конвектора) до газорозподільної системи, не має правового значення при встановлення факту відповідного правопорушення.

Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині вірних висновків суду не спростовують, адже не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Відповідно до вимог пунктів 1, 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення, або змінити рішення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу в цій частині - без задоволення.

Щодо додаткового рішення.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з частиною третьою статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

У постанові Великої Палати Верховного суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 (провадження № 12-43гс22) зазначено, що:

«аналіз положень статті 244 ГПК України та статті 270 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати, складовою частиною яких є компенсація стороні витрат правничої допомоги. Також додаткове судове рішення може бути процесуальним засобом реалізації прав учасника справи, якщо воно ухвалюється за спеціальною заявою такого учасника, поданою з дотриманням відповідної процедури. Так, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України). Подібне право має сторона в господарському судочинства згідно з частиною першою статті 221 ГПК України.

Отже, у процедурі розгляду такої заяви суду належить забезпечити сторонам у справі можливість бути повідомленими про розгляд заяви та надати свої заперечення щодо розміру витрат, які заявник намагається компенсувати за рахунок протилежної сторони. Ключовими в цьому аспекті є приписи частини другої статті 246 ЦПК України (частини другої статті 221 ГПК України), які в імперативному порядку встановлюють, що для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання.

Отже, положення частини четвертої статті 270 ЦПК України (частини четвертої 244 ГПК України) про те, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання, не виключають обов`язку суду повідомити сторони про призначення судового засідання з розгляду заяви про розподіл судових витрат відповідно до частини другої статті 246 ЦПК України (частини другої статті 221 ГПК України) чи повідомити їх про прийняття заяви до розгляду (якщо провадження у справі є письмовим).

Також при розгляді цієї заяви суд повинен забезпечити сторонам дотримання принципів змагальності, рівності в судочинстві, реалізацію права сторони «бути вислуханою» як передумови того, що вона була «почута», що є складовою права на справедливий суд (рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України», заява №4909/04 від 10 лютого 2010 року)».

У справі, що переглядається:

- ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 07 червня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі (т. 1 а.с. 37);

- 06 червня 2023 року Шевченківським районним судом м. Львова проголошено вступну та резолютивну частину рішення (т. 2 а.с. 36), повний текст рішення складено 12 червня 2023 року (т. 2 а.с. 42-52);

- 13 червня 2023 року до суду першої інстанції надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Кравчука Петра Івановича про стягнення судових витрат (т. 2 а.с. 56-63);

- 23 червня 2023 року Шевченківський районний суд м. Львова розглянув питання про ухвалення додаткового рішення без призначення судового засідання та повідомлення учасників справи (т. 2 а.с. 66-69).

За приписами частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

За встановлених обставин, додаткове рішення підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення.

Як зазначено в частині першій та третій статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частиною другою статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частинами першою - шостою статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновки, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. […] Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. […] ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. […] саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. […] Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

Врахувавши висновки Верховного Суду з цього питання, заперечення відповідача щодо стягнення цих витрат, колегія суддів, з огляду на подані позивачем у справі докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, врахувавши фактичні обставини справи, що переглядається, предмет позову, складність справи, доходить висновку про часткове задоволення заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, зокрема за розгляд справи судом першої інстанції слід стягнути 10 000,00 грн.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, додаткове рішення скасувати, з ухваленням нового про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, у задоволенні решти вимог заяви слід відмовити.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, а саме те, що скасовано додаткове рішення, яким вирішено питання лише про розподіл судових витрат, з ухваленням в цій частині нового рішення, підстави для здійснення розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи судами двох інстанцій, відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 376, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06 червня 2023 року залишити без змін.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 23 червня 2023 року скасувати, та ухвалити нове, яким заяву представника позивача - адвоката Кравчука Петра Івановича про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

У задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 жовтня 2023 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич