РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 181/1512/23
Провадження № 2/181/307/23
"10" жовтня 2023 р. смт. Межова
Межівський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Літвінової Л.Ф.,
з участю секретаря судового засідання Остапенко А.О.,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на 1/2 ідеальну частку в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами,
До Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , про визнання права на 1/2 ідеальну частку в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що 08.05.2003 року вона одружилася з відповідачем. Місце реєстрації шлюбу: Виконком Троянської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, актовий запис №3. Після реєстрації шлюбу її прізвище « ОСОБА_3 ». Перебуваючи у шлюбі вони купили спірне домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Факт купівлі продажу домоволодіння підтверджується договором купівлі-продажу домоволодіння від 27.02.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Межівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Філіповою І.П. та зареєстрований в Реєстрі під номером: 444. В Державному Реєстрі правочинів від 27.02.2007 року внесено запис за № 1936683, що підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів № 3618698 про реєстрацію договору купівлі-продажу. Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.03.2007 року (номер Витягу:13958692 від 21.03.2007 р.) право власності зареєстроване за ОСОБА_2 , її чоловіком. 15 березня 2013 року Межівським районним судом Дніпропетровської області їх шлюб було розірвано (справа № 181/221/13-ц, провадження №2/181/122/13). 17 лютого 2018 року вони повторно зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу її прізвище « ОСОБА_3 ». Факт державної реєстрації проведено Межівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис за № 11. 02 лютого 2023 року Межівський районний суд Дніпропетровської області виніс заочне рішення, яким їх шлюб повторно - розірвано. Наразі вона проживає окремо в орендованому приміщенні, так як колишній чоловік забрав ключі від житлового будинку, оригінали документів передав сусідам і нібито сусідам здав в оренду домоволодіння. Її не допускає в домоволодіння. У зв`язку з цим виник спір щодо її частки у домоволодінні. З цього приводу вона зверталася до Межівського ВП № 2 Синельниківського РУП із заявою, але їй надійшла відповідь в якій зазначено, що в діях її чоловіка відсутнє будь-яке кримінальне правопорушення, а відносини, що виникли між ними є цивільно - правові. У зв`язку з цими обставинами вона вимушена звернутися до суду щодо визнання за нею 1/2 ідеальної частки у праві спільної сумісної власності подружжя - у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами.Згідно Звіту про оцінку майна від 31.08.2023 року ринкова вартість домоволодіння становить: 77 767.00 грн. Будь-якого цивільно-правового договору (міни, дарування, купівлі-продажу частки) у спільному сумісному майні подружжя між ними не укладено. Земельна ділянка знаходиться у комунальній власності Межівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, як зазначено у пункті 3 Договору купівлі-продажу домоволодіння від 27.02.2007 року. Шлюбний договір між ними не укладався.
Позивач, просить суд визнати за нею, ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , право на 1/2 ідеальну частку в спільній сумісній власності подружжя на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; припинити право спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; судові витрати залишити за позивачем.
Ухвалою судді Межівського районного суду Дніпропетровсткої області від 15 вересня 2023 року провадження у справі було відкрито, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, та розпочато підготовче провадження, проведення підготовчого засідання призначено на 10 жовтня 2023 року на 10:00 годину. (а.с.44-45)
Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала заяву відповідно до якої прохала розгляд справи проводити без її участі та позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.
Судом на підставі ч.2 статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, давши оцінку добутим доказам в їх сукупності, приходить до наступних висновків.
Судом досліджені та надана оцінка таким доказам:
Згідно частин 1 та 2 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Ч. 1 ст. 5 ЦПК України передбачає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У ч. 1 ст. 13 ЦПК України законодавець наголосив на тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказує на те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.
Статтями 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Так, 08.05.2003 року позивач, ОСОБА_1 , уклала шлюб з відповідачем, ОСОБА_2 . Реєстрація шлюбу проводилася виконком Троянської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, актовий запис за № 3. Після реєстрації шлюбу прізвище подружжя « ОСОБА_3 ».
У судовому засіданні встановлено, що перебуваючи у шлюбі сторони купили спірне домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Факт купівлі продажу домоволодіння підтверджується договором купівлі-продажу домоволодіння від 27.02.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Межівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Філіповою І.П. та зареєстрованим в Реєстрі під номером: 444.
В Державному Реєстрі правочинів від 27.02.2007 року внесено запис за № 1936683, що підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів № 3618698 про реєстрацію договору купівлі-продажу.
Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.03.2007 року (номер Витягу: 13958692 від 21.03.2007 р.) право власності на вище зазначене майно зареєстроване за ОСОБА_2 .
15 березня 2013 року Межівським районним судом Дніпропетровської області шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано (справа № 181/221/13-ц, провадження №2/181/122/13).
17 лютого 2018 року сторони по справі повторно уклали шлюб. Державну реєстрацію шлюбу проведено Межівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 11. Після реєстрації шлюбу прізвище подружжя « ОСОБА_3 ».
Заочним рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2023 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.
У судовому засіданні встановлено, що після розірвання шлюбу відповідач створює перешкоди у користуванні позивачем житловим будинком розташованим за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку із чим, позивач була змушена звертатися до Межівського ВП № 2 Синельниківського РУП із заявою, а у подальшому до суду із відповідною позовною заявою.
Згідно Звіту про оцінку майна від 31.08.2023 року ринкова вартість домоволодіння становить: 77 767.00 грн.
Будь-якого цивільно-правового договору (міни, дарування, купівлі-продажу частки) у спільному сумісному майні подружжя між сторонами не укладено. Шлюбний договір між сторонами не укладався.
Земельна ділянка знаходиться у комунальній власності Межівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, як зазначено у пункті 3 Договору купівлі-продажу домоволодіння від 27.02.2007 року.
Відповідно до змісту частин 1, 2, 3 статті 61 Сімейного кодексу України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
За приписами ст. 60 63, 68 СК будь-яке майно (крім речей індивідуального користування та речей, які виключені з цивільного обороту), набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Так у судовому засіданні встановлено, що жоден із сторін не вчинив дій щодо поділу майна в натурі або виділу майна в натурі із спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України «У разі поділу майна, що об`єктом спільної сумісної власності подружжя частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Верховний Суд у своїй Постанові ( КЦС ВС ) від 15 квітня 2020 року у справі № 565/495/18 звернув увагу на наступне : «…Поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України).
При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі …».
Згідно із статтею 60 Сімейного Кодексу України «майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом прав спільної сумісної власності подружжя».
Тобто ст. 60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зазначено, що «устатті 60 СК Українизакріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить істаття 368 ЦК України. Частиною першоюстатті 70 СК Українивстановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.
Верховний Cуд зазначає, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної власності подружжя».
Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Таким чином, проаналізувавши та оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов про визнання права на 1/2 ідеальну частку в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами підлягає задоволенню, оскільки у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт, що спірне домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , було придбане подружжям за час шлюбу та є спільною сумісною власністю дружини та чоловіка. Частки сторін в спільній сумісній власності подружжя є рівними, а отже за позивачкою ОСОБА_1 необхідно визнати право на 1/2 ідеальну частку в спільній сумісній власності подружжя на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому припинивши право спільної сумісної власності. Судом враховано, що визнання за позивачем ОСОБА_1 права на 1/2 частину будинку не порушує прав відповідача на володіння іншою частиною домоволодіння.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим, враховуючи клопотання позивача, суд вважає за необхідне судові витрати у вигляді сплаченого судового збору, залишити за позивачкою, ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст.76,81,200, 206, 247, 258,259,263,264,265,268 ЦПК України, та ст.ст.16,328,344 ЦК України,суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце реєстрації АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), про визнання права на 1/2 ідеальну частку в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , право на 1/2 ідеальну частку в спільній сумісній власності подружжя на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Припинити право спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Судові витрати залишити за ОСОБА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 10 жовтня 2023 року.

Суддя: Л. Ф. Літвінова