Справа № 159/5846/23
Провадження № 2-з/159/31/23
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

06 жовтня 2023 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Лесика В.О.,

за участі секретаря Посполітак Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі заяву представника ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі № 159/5846/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про недійсність фраудаторного правочину,

в с т а н о в и в:

03 жовтня 2023 до суду надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про недійсність фраудаторного правочину.

В обґрунтування позову представник позивача вказує, що 28.01.2018 відповідач у справі ОСОБА_3 отримав від позивача ОСОБА_2 у позику кошти в сумі 85000 доларів США з терміном повернення суми позики до 31.07.2018. Окрім цього, приймаючи позику відповідач гарантував її повернення, в тому числі за рахунок належного йому майна - земельної ділянки загальною площею 9,8062 га., кадастровий номер :15:008:0108, яка розташована по АДРЕСА_1 . Однак позивачу стало відомо, що на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 28.12.2018 приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Лехкобит Л.В., ОСОБА_3 відчужив вказану земельну ділянку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які стали її власниками. Вказує, що відчуження земельної ділянки відбулося за ціною нижче ринкової 1667049 грн. Незважаючи на це ОСОБА_3 , отримавши відповідні кошти за продаж земельної ділянки не використав їх для повернення боргу за розпискою.

Враховуючи наявність простроченого зобов`язання, відсутність боржника на території України (постійно проживає в Польщі), відчуження ним земельної ділянки вказують на ознаки недобросовісності боржника та відсутність наміру повернути борг, що спонукало вчинити заходи для захисту свого цивільного права.

Метою звернення з даним позовом до суду є повернення боржника в майновий стан, який існував на момент одержання ним позики, тобто повернути земельну ділянку з метою звернення на неї стягнення або спонукати ОСОБА_3 виконати грошове зобов`язання добровільно. З врахування наведених підстав просить визнати фраудаторний правочин недійсним який укладений між відповідачами у справі.

Одночасно, представником позивача ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 подано заяву по забезпечення позову шляхом накладення арешту: на земельну ділянку загальною площею 9,8062 га, кадастровий номер :15:008:0108, яка розташована по АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та будь-яким іншим третім особам за їх дорученням вчиняти дії спрямовані на відчуження земельної ділянки загальною площею 9,8062 га, кадастровий номер :15:008:0108, яка розташована по АДРЕСА_1 , в тому числі заборонити укладати договори іпотеки, купівлі-продажу, дарування, тощо з третіми особами.

Зважаючи на доводи, викладені представником заявника в заяві про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою. Керуючись наведеними нормами процесуального законодавства та з урахуванням роз`яснень Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суди мають здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Згідно з принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на ту особу, яка заявляє відповідне клопотання. Отже, за загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.

Суд констатує, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Так, заявник в своїй заяві вказує, що отримані ОСОБА_3 грошові кошти на даний час не повернуті, а відтак вважає, що є всі законні підстави для визнання правочину щодо земельної ділянки недійсним і застосування заходів забезпечення позову.

Разом з тим, заявник не зазначає про відсутність у боржника іншого нерухомого чи рухомого майна, грошових коштів, тощо.

Також відсутні докази, як то про надіслання вимоги боржнику виконати зобов`язання так і судове рішення про стягнення боргу в примусовому порядку.

Слід зазначити також, що відповідно до розписки ОСОБА_3 отримав в борг грошові кошти 28.01.2018 та зобов`язався їх повернути до 31.07.2018.

В розписці не зазначено іншого строку виконати зобов`язання, також земельна ділянка не передана в заставу. Новими власниками нерухомого майна є треті особи. Доказів на підтвердження обізнаності їх про укладення договору позики між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за розпискою не надано суду.

Судова практика свідчить, що забезпечення позову повинно узгоджуватись з предметом та підставою позову, а особа яка заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких доказів з утрудненим чи неможливістю виконання судового рішення.

Проте на даний час рішення про стягнення боргу відсутнє, а в позові ставиться питання про визнання договору купівлі-продажу недійсним, тобто вимога не майнового характеру.

Аналізуючи наведене слід прийти до однозначного висновку що заява про забезпечення позову є недостатньо обґрунтованою , не підтвердженою відповідними доказами та не є співмірною із заявленими вимогами.

Вказані обставини є підставою для відмови у задоволенні зазначеної заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4,149-153, 157,247 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволені заяви представника ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі № 159/5846/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про недійсність фраудаторного правочину, , відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Головуючий: В`ячеслав Лесик