ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2621/22 Номер провадження 22-ц/814/2756/23Головуючий у 1-й інстанції Вірченко О.М. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Пилипчук Л.І., Пікуля В.П.,

за участю секретаря Галушко А.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Акрітова Павла Костянтиновича на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 грудня 2022 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Миргородська міська рада як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

встановила:

У жовтні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до Миргородського міськрайонного суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

В обґрунтування позову вказував, що він є батьком малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначав, що рішенням Миргородського міськрайонного суду від 26 липня 2022 року шлюб між ним та ОСОБА_1 розірвано.Після припинення шлюбу їхня донька за спільною домовленістю сторін проживає з відповідачкою.

Вказував, що він не заперечує проти того, щоб їхня дочка проживала разом із матір`ю, проте протягом останніх місяців відповідачка створює йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, не дає можливості бачитися з дочкою ні за місцем його проживання, ні в місцях дитячого відпочинку.

Зазначав, що з метою усунення перешкод у спілкуванні з дитиною він звернувся до органу опіки та піклування. Рішенням виконавчого комітету Миргородської міської ради від 17 серпня 2022 року № 237 встановлено спосіб спілкування з дочкою - щотижня два дні на вибір (вівторок, середа, четвер) з 10 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. за місцем проживання батька, а саме - за адресою: АДРЕСА_1 , прогулянки на території будь-яких дитячих культурно-розважальних комплексів, в місцях масового відпочинку - парках, скверах, враховуючи при цьому стан здоров`я дитини, режим харчування, відпочинку, погодні умови чи інші істотні обставини, які могли би завадити побаченню та спілкуванню батька з дитиною; щосуботи та щонеділі з 10 год 00 хв до 10 год 00 хв наступного дня з ночівлею за місцем проживання батька. Вказаним рішенням позивача та відповідачку було попереджено про відповідальність за порушення законодавства щодо захисту прав дитини.

Проте, відповідач не виконує рішення виконкому Миргородської міської ради, у зв`язку з чим порушує його батьківські права, не дає можливості бачитись з дитиною і спілкуватися з нею у встановлені дні та час, створює постійні конфлікти, допускає нецензурну лайку по відношенню до нього, безпідставно звертається зі скаргами на за місцем його роботи. Така поведінка відповідачки є неправомірною.

Вказував, що відсутність батьківського виховання справляє на дочку негативний вплив, призводить до розриву їх родинних стосунків та відсторонення дитини від нього, що є психологічною травмою для дитини.

Зазначав, що він за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, шкідливих звичок не має, веде здоровий спосіб життя, має всі необхідні матеріально-побутові умови за місцем проживання для спілкування та виховання дитини.

На підставі викладеного просив, зобов`язати відповідачку не чинити йому перешкод у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою та встановити спосіб його участі у спілкуванні з дитиною в порядку, визначеному рішенням виконавчого комітету Миргородської міської ради від 17 серпня 2022 року.

Рішенням Миргородського районного суду Полтавської області від 21 грудня 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Миргородська міська рада як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у вихованні дитини та спілкуванні з нею задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 , перешкоди у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановлено наступний спосіб і порядок участі у вихованні та спілкуванні між батьком та дитиною без присутності матері:

-щотижня два дні на вибір (вівторок, середа, четвер), а також щосуботи або щонеділі з 10 год 00 хв до 20 год 00 хв за місцем проживання батька, а саме - за адресою: АДРЕСА_1 , прогулянки на території будь-яких дитячих культурно-розважальних комплексів, в місцях масового відпочинку - парках, скверах, враховуючи при цьому стан здоров`я дитини, режим харчування, відпочинку, погодні умови чи інші істотні обставини, які могли би завадити побаченню та спілкуванню батька з дитиною.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Акрітов П.К.подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов просить задовольнити частково, а саме надати можливість батьку спілкуватися з дитиною за наступним графіком: один день «вівторок» або «четвер» щотижня з 10 год. до 13 год. на території «ігрового майданчику» біля будинку ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , або на нейтральній території у присутності матері.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що надання позивачу права на спілкування з дитиною у такий тривалий час є недоцільним через її вік, особливості догляду за дитиною, які потребують навичок по догляду за нею та забезпечення всіх необхідних потреб дитини у такому віці.

Вважає, що такий спосіб і порядок участі у вихованні та спілкуванні між батьком та дитиною порушує найкращі інтереси дитини.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , апеляційну скару підтримав та просив її задовольнити.

Інші учасники судового процесу будучи повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, шляхом надсилання судових повісток на їх електронні адреси, до суду не з`явились.

За таких обставин, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності інших учасників справи.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач і відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане 25 червня 2020 року Миргородським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми), актовий запис № 112).

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 липня 2022 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

У відповідності з витягами з реєстру територіальної громади від 21 липня 2022 року, наданими виконавчим комітетом Миргородської міської ради, дитина проживає з матір`ю.

Районним судом також встановлено, що рішенням виконавчого комітету Миргородської міської ради від 17 серпня 2022 року № 237 «Про визначення участі у вихованні дитини та порядку побачень з нею» встановлено наступний спосіб спілкування ОСОБА_2 з малолітньою дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :

-щотижня два дні на вибір (вівторок, середа, четвер) з 10 год 00 хв до 20 год 00 хв перебування за місцем проживання батька, а саме - за адресою: АДРЕСА_1 , прогулянки на території будь-яких дитячих культурно-розважальних комплексів, місцях масового відпочинку - парках, скверах, враховуючи при цьому стан здоров`я дитини, режим харчування, відпочинку, погодні умови чи інші істотні обставини, які могли би завадити побаченню та спілкуванню батька з дочкою;

-щосуботи та щонеділі з 10 год 00 хв до 10 год 00 хв наступного дня з ночівлею за місцем проживання батька.

Даним рішенням сторонам також було рекомендовано завчасно попереджати один одного про можливі зміни у графіку спілкування батька з дитиною, а також попереджено про відповідальність за порушення законодавства щодо захисту прав людини.

Вказане рішення є чинним, відповідачкою не оскаржувалось, однак в повному обсязі не виконується, в зв`язку із чим позивач неодноразово звертався до органів поліції, що підтверджується повідомленнями Миргородського МРВ ГУНП в Полтавській області від 23 вересня, 04 жовтня 2022 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 чиняться перешкоди позивачеві у вихованні та спілкуванні із дочкою. ОСОБА_2 , який є батьком дитини і має рівні з відповідачкою права щодо участі у житті дитини, у її вихованні, спілкуванні з нею, при цьому позбавлений можливості рівноцінно реалізувати свої батьківські права на повноцінне спілкування з дитиною.

Колегія суддів вважає такий висновок районного суду вірним з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно ст. 7 СК України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386(ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Конвенція про права дитини в п. 3 ст. 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 141 СК України на батьків покладені рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Право батька, матері та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежено законом, закріплено положеннями ст. 153 СК України.

Згідно ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, в той час як батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, та мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства"контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 СК України передбачено порядок вирішення органом опіки та піклування спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Так, за її змістом орган опіки та піклування за заявою матері, батька дитини визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (ч. 1 ст. 159 СК України).

Згідно з ч. 2 ст. 159 СК України, під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

За правилами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Так, принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим.

Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

При вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини, які полягають зокрема в забезпеченні її розвитку у стійкому середовищі. А встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Із матеріалів справи вбачається, рішенням виконавчого комітету Миргородської міської ради від 17 серпня 2022 року № 237 встановлено графік та порядок (дні, години, місця, умови) побачень позивача як батька із дитиною.

Вказане рішення не оскаржене сторонами, не скасоване, недійсним або незаконним не визнане.

Проте, відповідачка не виконує рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради, яким визначено порядок спілкування батька з дитиною.

Районним судом встановлено, що позивач, будучі батьком дитини, прагне спілкування із донькою, оскільки участь у вихованні та розвитку дитини є його правом та обов`язком.

Більш того, позивач, піклується про доньку та любить її, активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із дитиною.

Встановивши викладені обставини справи, а також керуючись зазначеними вище нормами права, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Встановлюючи порядок побачень батька з дочкою, врахувавши інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та нормах чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своєю дочкою, суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задовлення позовних вимог.

При цьому, слід зазначити, з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений спосіб участі у вихованні малолітньої дитини, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Посилання в апеляційні скарзі на неврахування судом інтересів дитини щодо її спілкування з позивачем, не заслуговують на увагу, оскільки скаржником не надано суду належних та допустимих доказів того, що спілкування батька з донькою буде суперечити її інтересам чи матиме негативний вплив на її повноцінний та гармонійний розвиток.

Також колегія суддів не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що враховуючи вік дитини, у батька відсутній належний досвід догляду за нею, оскільки жодних доказів на підтвердження цього ним не надано. Крім того, спілкування з батьком для доньки є не менш важливим для її повноцінного розвитку, ніж спілкування з матір`ю.Матеріали справи не містять підтверджень негативного впливу позивача на дочку.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності визначення участі у вихованні дитини та зустрічі в присутності матері не є прийнятними, оскільки між батьками існують напружені відносини які не будуть сприяти спілкуванню батька з дитиною.

Слід також зазначити, що визначений спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні доньки, забезпечить справедливу рівновагу між інтересами дитини та батьків, а також рівність прав батьків щодо дитини, не буде мати нав`язливого та обтяжливого характеру для дитини, та сприятиме налагодженню довірливих відносин батька із донькою.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 15.03.2023 у справі №577/3878/21, в постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 132/3692/20 (провадження № 61-16525св21).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, врахувавши заявлені позовні вимоги та підстави, на які сторони посилалися в обґрунтування своїх вимог, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку обставинам справи, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

Оскільки рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргупредставника відповідача ОСОБА_1 адвоката Акрітова Павла Костянтиновича залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 11.10.2023р.

Головуюча суддя О.В.Чумак

Судді Л.І. Пилипчук

В.П. Пікуль