Справа № 442/6196/23
Провадження № 2/442/1240/2023
УХВАЛА

Іменем України

11 жовтня 2023 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючої судді Павлів З.С.

з участю секретаря судових засідань Леськів О.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Дрогобич цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності за набувальною давністю та зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про виселення, -

встановив:

В провадженні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області знаходиться вищевказана цивільна справа.

Так, 01.09.2023 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 42,1 кв.м., житловою площею 27,4 кв.м.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25.08.2023 (до звернення до суду з позовом) забезпечено позов, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на праві власності та заборонено вчинення будь-яких дій, пов`язаних з відчуженням вказаної квартири, а також зобов`язано останніх не чинити перешкод у користуванні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 , виносити її особисті речі.

27.09.2023 відповідачі за первісним позовом подали до суду відзив на позовну заяву.

02.10.2023 представник ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 адвокат Сисин С.В. подав до суду зустрічний позов, в якому просить усунути його довірителям право володіння, користування та розпорядження власним майном квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_1 з вказаної квартири без надання їй іншого житлового приміщення.

11.10.2023 ухвалою суду зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про виселення прийнято до спільного розгляду із первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності за набувальною давністю, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

09.10.2023 представник ОСОБА_2 адвокат Сисин С.В. подав до суду заяву про забезпечення зустрічного позову, в якому просить вжити заходів забезпечення зустрічного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про усунення їм перешкод у здійсненні ними права володіння, користування та розпорядження власним майном - квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_1 з вказаної квартири без надання їй іншого житлового приміщення, а саме: до ухвалення рішення у справі №442/6196/23 заборонити ОСОБА_1 виносити з квартири АДРЕСА_1 предмети меблів, побутову техніку, а також вчиняти дії по перешкоджанню ОСОБА_2 в доступі та у користуванні цією квартирою.

В обґрунтування заяви покликається на те, що з 1995 року по даний час співвласниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яким на праві спільної сумісної власності належить 4/5 квартири, а також ОСОБА_2 , якому на праві спільної часткової власності належить 1/5 такої квартири. 27.12.1995 один із співвласників - ОСОБА_2 одружився з ОСОБА_6 , після чого за їх спільні кошти вказані особи придбали у ОСОБА_7 житловий будинок за АДРЕСА_2 , а також земельну ділянку площею 0,10 га під таким житловим будинком, та у 2003 році ці особи вселилися. У той же час, мати ОСОБА_8 - ОСОБА_1 , оскільки з 2001 року знаходилася на заробітках за межами України в Італії, наприкінці 2007 року попросила в ОСОБА_2 і ОСОБА_4 дозволу тимчасово і періодично (на час повернення в Україну) проживати у квартирі, незважаючи на те, що на той час у неї у власності була квартира за АДРЕСА_3 у цьому ж будинку, мотивуючи, що свою квартиру за АДРЕСА_3 вона здає в оренду стороннім особам. Оскільки станом на 2007 рік до кінця 2022 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 були хороші, дружні, сімейні стосунки, то ОСОБА_2 і ОСОБА_4 на прохання ОСОБА_8 та ОСОБА_1 наприкінці 2007 року дозволили останній, на час прибуття в Україну тимчасово проживати у квартирі. При цьому, вказані особи досягли усної домовленості, що у разі необхідності, за першою усною вимогою власників квартири ОСОБА_2 , або ОСОБА_4 , або ОСОБА_3 , або ОСОБА_5 . ОСОБА_1 у найближчі дні зобов?язана звільнити вказану квартиру та забрати з квартири свої речі. А тому з кінця 2007 року ОСОБА_1 , будучи матір`ю дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_9 з врахуванням вказаних обставин з усного дозволу ОСОБА_2 і ОСОБА_4 тимчасово проживала у квартирі за умови звільнити вказану квартиру на першу вимогу одного з власників квартири. У той же час окремо слід вказати, що з 2001 року ОСОБА_1 періодично (з березня по жовтень) працювала і проживала, а також працює і проживає по даний час в Італії, де має усі необхідні документи як на право постійного безстрокового проживання, так і на працевлаштування. Після роботи та проживання в Італії з 2007 року з листопада місяця по лютий ОСОБА_1 поверталася в Україну, де тимчасово за вказаних обставин і на вказаних умовах проживала у квартирі. Оскільки до початку 2023 року ОСОБА_8 та ОСОБА_2 проживали у шлюбі, то як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_4 дозволяли ОСОБА_1 періодично і тимчасово (на час перебування в Україні) проживати у їх квартирі, так як ОСОБА_1 тимчасово проживала у цій квартирі як мати ОСОБА_8 , яка була дружиною одного із співвласників квартири - ОСОБА_2 . Зазначає, що, незважаючи на те, що у квартирі з дозволу ОСОБА_2 і ОСОБА_4 проживала ОСОБА_1 , як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_4 постійно мали доступ до квартири, а також проживали у цій двокімнатній квартирі як на час проживання у ній ОСОБА_1 , так і за її відсутності. Ключі від вхідних дверей квартири мали усі співвласники квартири, а також ОСОБА_1 , і кожен з них мав доступ до цієї квартири. Також у цій квартирі залишалися власні речі усіх співвласників. З приводу ОСОБА_3 і ОСОБА_5 , то останні, знаючи, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_8 , з вказаних підстав не заперечували щодо тимчасового проживання у квартирі ОСОБА_1 , тим більше, знаючи про усні домовленості ОСОБА_2 , ОСОБА_4 і ОСОБА_1 , що остання зобов?язувалася на першу вимогу будь-кого з власників квартири її звільнити. Також ОСОБА_3 і ОСОБА_5 , не проживаючи постійно у вказаній квартирі, будучи її співвласниками, неодноразово обговорювали з ОСОБА_2 і ОСОБА_4 питання продажу ОСОБА_2 в майбутньому їх частки у вказаній квартирі, а також, маючи ОСОБА_10 ключі від квартири, приходили до неї, переважно, коли у квартирі були ОСОБА_2 . У січні 2023 року через розірвання сімейних відносин та повідомлення ОСОБА_8 про те, що вона буде подавати заяву в суд про розірвання шлюбу, ОСОБА_2 припинив проживати по АДРЕСА_2 . У березні 2023 року ОСОБА_8 подала в Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області позовну заяву про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 та згідно з рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24.04.2023 у справі №442/1945/23 шлюб між ними розірвано. Після вказаних подій з приводу добровільного виселення з будинку по АДРЕСА_2 , у січні - лютому 2023 року ОСОБА_2 неодноразово приходив до своєї квартири, у якій на той час тимчасово проживала ОСОБА_1 і повідомляв її про необхідність виселитися з квартири, так як він тим більше не мав іншого місця проживання, бажав повернутися у квартиру і бажав, як і інші власники квартири, щоб ОСОБА_1 , покинула квартиру, так як сімейні відносини між ним і ОСОБА_8 припинені. На такі вимоги покинути квартиру, які також підтримали інші співвласники квартири, та були висловлені ОСОБА_2 до ОСОБА_11 , остання погоджувалася і пообіцяла до її від`їзду в Італію у березні 2023 року виселитися з квартири. До березня 2023 року вона цього не зробила і виїхала на роботу та проживання в Італію. Вже, будучи в Італії, по телефону в мережі «Вайбер» ОСОБА_1 попросила у ОСОБА_2 дозволу залишити власні речі до її повернення з Італії, що має мати місце у жовтні 2023 року. Не бажаючи вступати в конфліктну ситуацію з ОСОБА_1 , враховуючи їх тривале спілкування та дружні до цього стосунки, ОСОБА_2 погодився почекати приїзду ОСОБА_1 в Україну, щоб остання у жовтні 2023 року могла добровільно забрати власні речі (тобто предмети одягу, посуд) та добровільно покинути квартиру. Поряд з цим, прибувши 22.09.2023 до квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 встановив і повідомив інших співвласників квартири про те, що на даний час усі (два) замки від вхідних дверей замінені, що перешкоджає доступу власникам квартири до цієї квартири. Перед від`їздом в Італію в березні 2023 року ОСОБА_1 самовільно, всупереч встановленому законом порядку, без відома власників квартири замінила два замки на вхідних дверях квартири, не даючи можливості власникам квартири проникнути в середину квартиру. За таких обставин, представляючи інтереси ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_2 , він 25.09.2023 подав у Дрогобицький РВП ГУ НП у Львівській області заяву про вчинення кримінальних правопорушень, в якій повідомив про вчинення ОСОБА_1 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.1 ст.356 КК України, так як вона у лютому - березні 2023 року самовільно, без дозволу власників квартири АДРЕСА_1 замінила замки на вхідних дверях квартири, що призвело до того, що власники цієї квартири - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_2 позбавлені можливості вільного доступу до квартири, і як наслідок до порушень прав вказаних осіб з приводу недоторканості їх житла та заподіяння їм значної шкоди. Вважає, ОСОБА_1 вселилася у квартиру і набула право тимчасового користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом, оскільки вона набула право тимчасового користування квартирою як мати дружини одного із співвласників квартири - ОСОБА_2 . А тому, оскільки після припинення сімейних відносин між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 у січні 2023 року, тим більше після набрання рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24.04.2023 про розірвання шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 (тобто з 24.05.2023) припинено сервітут на право тимчасового користування ОСОБА_1 квартирою, а тому ОСОБА_1 втратила право тимчасового користування квартирою, втратила право тимчасового проживання у квартирі, і підлягає виселенню з квартири. За таких обставин, вважає, що наявні підстави для виселення ОСОБА_1 з спірної квартири, так як, проживаючи у квартирі, після припинення обставин, які були підставою її тимчасового проживання. ОСОБА_1 чинить перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні позивачам за зустрічним позовом власним майном. відмовляється добровільно виселитися з квартири, а також беручи до уваги, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 як власник цього майна, не бажають, щоб ОСОБА_1 , яка не є членом сім`ї та не веде з ними спільне господарство, не пов`язана з ними спільним побутом, проживала у цій квартирі. Дану заяву про забезпечення позову подає з метою збереження усіх наявних в квартирі речей інших співвласників, що істотно ускладнить виконання рішення суду про виселення ОСОБА_1 із спірної квартири. Також відповідно до цієї заяви про забезпечення позову ОСОБА_2 просить суд заборонити ОСОБА_1 вчиняти дії по перешкоджанні у доступі та у користуванні ними спірною квартирою, так як він, як власник цієї квартири, має право вільно володіти та користуватися своєю квартирою. А тому, невжиття таких заходів забезпечення позову істотно ускладнить ефективний захист і поновлення порушених і оспорюваних прав та інтересів ОСОБА_2 та інших позивачів за зустрічним позовом, за захистом яких вони звернулися згідно із зустрічним позовом.

У статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У частині першій, другій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Позов забезпечується зокрема: забороною вчиняти певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суд про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. (п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності належить: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_12 .

ОСОБА_1 проживала у вищевказаній квартирі, її особисті речі знаходяться в ній.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Згідно приписів статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі Fogarty v. The United Kingdom (заява 37112/97, рішення від 21.11.2001) (параграфи 33, 34,35) Європейський Суд зазначив, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України`зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини, у справі ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відтак, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Враховуючи вищенаведене, з`ясувавши обсяг позовних вимог та встановивши наявний між сторонами спір, перевіривши відповідність та співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач за зустрічним позовом, до заявлених позовним вимог, а також беручи до уваги те, що позовні вимоги позивача за первісним позовом забезпечені ухвалою суду, суд вважає слушним покликання позивача за зустрічним позовомпро існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. З таких підстав, суд вважає заяву про забезпечення позову обґрунтованою та таку слід задоволити.

Враховуючи вище наведене та керуючись ст.ст.149-153 Цивільного процесуального кодексу України,-

постановив:

Заяву представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 адвоката Сисина Сергія Васильовича про забезпечення позову - задоволити.

Заборони ОСОБА_1 виносити з квартири АДРЕСА_1 предмети меблів, побутову техніку.

Заборонити ОСОБА_1 вчиняти дії по перешкоджанню ОСОБА_2 в доступі та у користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 .

Відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_5 .

Суддя Павлів З.С.