Справа № 344/7422/23
Провадження № 2/344/2080/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

09 жовтня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Польської М.В.,

секретаря Мациборки С.Я.,

за участю

позивача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи Бітківської Д.Є. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляють самостійних вимог на стороні позивача: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася у квітні 2023р. в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляють самостійних вимог на стороні позивача: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 батьківських прав стосовно дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнення аліментів.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач є бабусею дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якої є відповідачі, хоча в шлюбі вони не перебувають. Син позивача ОСОБА_3 (з липня 2022р.) та мама дівчинки ОСОБА_6 (з дня її народження) не дбають про доньку, не піклуються нею, не цікавляться станом її здоров`я. З дня свого народження онука проживає з бабусею (мама провела тільки один день з донькою після виписки з роддому), хоча рішенням ООП було визначено місце проживання дівчинки з батьком, мама дитини хворіє на відкриту форму туберкульозу, проте не лікується.

Ухвалою суду від 04.07.2023р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач позовні вимоги підтримала, зменшила вимоги та просила залишити без розгляду позовну вимогу стосовно стягнення аліментів, так як після набрання законної сили рішення суду та визнання її опікуном дівчинки за рішенням ООП, вона матиме право на заявлення таких вимог в її користь для утримання дитини.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, повідомлялись належним чином, в т.ч. через сайт судової влади, причини неявки не повідомили, пояснень по суті позовних вимог не надавали, відзив не направляли до суду.

Позивач щодо заочного розгляду справи не заперечила.

Представник Органу опіки та піклування надала суду затверджений виконкомом висновок, згідно якого ООП вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ОСОБА_4 батьківських прав стосовно дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд, отримавши пояснення сторони позивача, третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

В ході розгляду справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження виданого 13.08.2019р., батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 (син позивача ОСОБА_7 ), ОСОБА_4 , які в шлюбі не перебувають (а.с.6,8).

Як доводила позивач та не спростовано відповідачами, батько дитини ОСОБА_3 (з липня 2022р.) та мама ОСОБА_4 , яка хворіє на відкриту форму туберкульозу, проте не лікується, не дбають про доньку, не піклуються нею, не цікавляться станом її здоров`я. З дня свого народження онука позивача проживає разом з бабусею (мама провела тільки один день з донькою після виписки з лікарні після народження), хоча рішенням ООП від 27.02.2020р. №267 було визначено місце проживання дівчинки з батьком (а.с.9-11). Дане рішення ним не виконувалось, дівчинка проживала та проживає з бабусею.

Положеннями ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

За статтею 152 Сімейного кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї.

Статтею 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися в т.ч. один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Сторона позивача доводила підстави для позбавлення батьківських прав на підставі п.2 статті 164 СК, як ухилення батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підтвердили доводи позивача.

Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Вирішуючи спір, суд враховує зазначені роз`яснення Пленуму Верховного Суду України і з`ясовує які безсумнівні докази свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, чи вживалися до нього заходи реагування, а також досліджує соціально-побутових умов життя та матеріального становища відповідача.

За змістом частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі «Мамчур проти України»(п. 100) зазначається, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (рішення у справі Йохансен, зазначеній вище, п. 78; рішення у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France), заява № 35991/04, п. 79, від 10 січня 2008 року; та у справі Р. І Х. , зазначеній вище, пп. 73 та 81). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Як Суд зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulinger and Shuruk v. Switzerland), ([ВП], заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року) (п.136) інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю [рішення у справі «Гнахоре проти Франції» (Gnahore v. France), заява № 40031/98, п. 59, ЄСПЛ 2000-ІХ]. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (рішення у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany), [ВП], заява № 25735/94, п. 50, ЄСПЛ 2000-VIII, та у справі «Марсалек проти Чехії» (Marsalek v. the Czech Republic), заява № 8153/04, п. 71, від 4 квітня 2006 року).

Суд керується принципом інтересів дитини, позивач довела перед судом підстави для позбавлення батьків дівчинки батьківських прав.

Згідно висновку, затвердженого рішенням виконкому Івано-Франківської міської ради від 15.09.2023р. №1219, ООП вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ОСОБА_4 батьківських прав стосовно дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. При цьому у висновку зазначено, що мати дійсно взагалі не піклувалась донькою та не цікавилась нею (проживає у Коломийському районі в будинку свого дідуся, з ОСОБА_3 стосунки не підтримує, виховує ще одну дитину 2022 р.н.), а батько з липня 2022р. з дівчинкою не проживає та не цікавиться нею (є ряд протоколів та постанов пов`язаних з наркотиками, а також за ч.1 ст.184 КУпАП від 10.04.2023р. щодо невиконання обов`язку щодо виховання дітей), не дбає про її здоров`я, повністю вихованням та утриманням займається бабуся ОСОБА_1 , яка і забезпечує дівчинці належні умови проживання і виховання.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

За ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі наведеного, ст. ст. 164, 165 СК України та керуючись ст. ст. 3,4,13, 89, 141, 263-265, 268, 280 Цивільно-процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляють самостійних вимог на стороні позивача: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 фактичне проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - невідомо, батьківських прав стосовно дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 фактичне проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - невідомо, батьківських прав стосовно дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 фактичне проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - невідомо та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 фактичне проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - невідомо на користь держави (з зарахуванням на рахунок: UA0026001, отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір в розмірі 1073 ( одна тисяча сімдесят три ) гривні 60 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 11 жовтня 2023р..

Суддя Мирослава ПОЛЬСЬКА