Номер провадження: 22-ц/813/1546/23
Справа № 521/909/21
Головуючий у першій інстанції Плавич І. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Сегеди С.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Триколіч І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 березня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький» про визнання неправомірних дій, щодо нарахувань та платіжних зобов`язань на оплату комунальних послуг за користування та обслуговування ліфтом,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

У провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький» про визнання неправомірних дій, щодо нарахувань та платіжних зобов`язань на оплату комунальних послуг за користування та обслуговування ліфтом.

В обґрунтування своєї позиції, позивач посилалась на ті обставини, що він 07 вересня 2012 року придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка розташована на першому поверсі, де по теперішній час мешкає.

Перед купівлею квартири позивачу продавцем ОСОБА_2 було надано копію рахунку-повідомлення міського єдиного розрахункового центру від 01 серпня 2012 року за №209, відповідно до якого станом на 01 серпня 2012 року власнику квартири за вищевказаною адресою нараховувалися наступні послуги: СДПТ, холодна вода та каналізація, водовідвід гарячої води, опалення та гаряча вода, газ, вивіз сміття. Будь-які інші послуги не нараховувалися та не сплачувалися. Починаючи з 06 грудня 2012 року до 01 листопада 2019 року, позивач сплачував за надані йому послуги, а саме: СДПТ, холодна вода та каналізація, водовідвід гарячої води, опалення та гаряча вода, газ, вивіз сміття. Починаючи з 01 листопада 2019 року відповідач почав нараховувати позивачу, який проживає на першому поверсі, оплату за використання ліфту, що, на думку сторони позивача, порушує його права.

У зв`язку із викладеним ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив:

- визнати неправомірними дії Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький» щодо нарахувань на ім`я ОСОБА_1 платіжних зобов`язань за оплату комунальних послуг за користування та технічне обслуговування ліфту.

- зобов`язати Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький» зняти з ОСОБА_1 всю нараховану заборгованість за користування та технічне обслуговування ліфту.

- зобов`язати Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький» у подальшому, на постійної основі не нараховувати та стягувати з ОСОБА_1 грошові кошти за користування та технічне обслуговування ліфту за адресою: АДРЕСА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький» про визнання неправомірних дій, щодо нарахувань та платіжних зобов`язань на оплату комунальних послуг за користування та обслуговування ліфтом відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції відступив від принципів об`єктивності та всебічності розгляду справи, не надавши оцінку всім обставинам, викладеним позивачем у позовній заяві.

Сповіщення сторін та заяви у справі.

Про судове засідання, призначене на 20 вересня 2023 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Суддя Дришлюк А.І. перебував у відпустці з 02 по 05 жовтня 2023 року, що підтверджується довідкою відділу кадрової роботи та управління персоналом.

Повний текст судового рішення виготовлено 06 жовтня 2023 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 07 вересня 2012 року ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ярош О.М., серії ВРХ №212538.

Як зазначає позивач, його квартира знаходиться на першому поверсі будинку. Даний факт відповідачем не заперечувався.

Відповідно до Статуту Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький», затвердженого рішенням Одеської міської Ради №1430- VII від 07 грудня 2016 року, КП «ЖКС «Хмельницький» є комунальним підприємством, яке здійснює технічну експлуатацію житлового фонду. Предметом діяльності є організаційне забезпечення поточного утримання, ремонту та благоустрою житлового фонду.

Будинок АДРЕСА_2 знаходиться в управлінні КП «ЖКС «Хмельницький», що підтверджується договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком №02-24 від 01 квітня 2019 року.

Відтак, зважаючи на те, що позивач є мешканцем будинку, який обслуговується відповідачем, між сторонами виникають цивільно-правові правовідносини.

Надаючи виниклим між сторонами у справі правовідносинам належну правову оцінку, суд першої інстанції правильно звернув увагу, що згідно із ст. 509 ч. 1, 2 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 11, п. 1 ч. 2 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлює ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Щодо ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вказує ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як передбачає п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

У зв`язку з тим, що сторона позивача ставить під сумнів правові підстави для здійснення нарахувань за відповідні послуги, що надавались, суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

У силу ч. 1, 2 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Виконавець комунальної послуги, який займає монопольне становище на ринку, за наявності у нього технічних можливостей надання комунальної послуги не вправі відмовити в укладенні відповідного договору споживачеві чи іншій особі, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із п. 1 ст. 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII (зі змінами) договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (зміни до нього) від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками.

Судом першої інстанції вмотивовано звернено увагу, що указаний договір не оскаржувався ані позивачем, ані будь-якою іншою особою, тому суд правильно вбачав обґрунтованим вважати його чинним.

Як вбачається із п. 1.3 укладеного договору між відповідачем та мешканцями будинку АДРЕСА_2 , Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький» зобов`язується надавати мешканцям, зокрема, послугу з утримання ліфтів.

Крім того, права та обов`язки, передбачені договором, у тому числі і обов`язок оплачувати усі надані послуги стосуються кожного мешканця будинку.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що згідно із витягом із протоколу №12 Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 15 жовтня 2015 року ОСОБА_1 користується 100% пільгою по сплаті житлово-комунальних послуг з 07 жовтня 2015 року.

Необхідно зазначити, що згідно із ч. 3, 4 ст. 12 Законом України №417-VIII від 14 травня 2015 року «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком.

Згідно із ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунатьного господарства України від 27 липня 2018 року №190 затверджено обов`язковий перелік робіт (послуг), витрати на які включаються до складу витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 липня 2018 року за №934/32386. До зазначеного переліку включено, зокрема, технічне обслуговування ліфтів, поточний ремонт внутрішньо будинкових систем, придбання електричної енергії для живлення ліфтів та забезпечення функціонування іншого спільного майна багатоквартирного будинку.

Виходячи з викладеного, позивач зобов`язаний утримувати відповідне майно, що включає в тому числі й оплату за утримання інженерного обладнання (ліфтів) відповідно до своєї частки у майні будинку.

Отже перевіривши факти і обставини, якими позивач обґрунтував свої вимоги, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, встановивши характер правовідносин, що виникли між сторонами, і надавши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 06 жовтня 2023 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: А.І. Дришлюк

С.М. Сегеда