Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

Справа №348/758/23

Провадження № 2/348/445/23

03 жовтня 2023 року Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі судді Матолич В.В., за участю секретаря судового засідання Буратчук О.В., розглянув у порядку загального позовного провадження у м. Надвірна Івано-Франківської областіцивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Процесуальні дії у справі.

29.03.2023 позивач звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просить стягнути з відповідачазаборгованість за кредитним договором у розмірі 361080,62 гривень та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те,що ОСОБА_2 звернулась з метою отримання банківських послуг до АТ КБ «Приватбанк», у зв`язку, з чим підписала заяву № б/н від 29.01.2007. Банк свої зобов`язання виконав у повному обсязі, а саме надав можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язалась погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Позичальник взяті на себе зобов`язання неналежно виконувала, і через це у неї виникла заборгованість, яка підлягає стягненню. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник, ОСОБА_2 , померла. Спадкоємцем до її майна є відповідач, який зобов`язаний погасити заборгованість.

06.04.2023 ухвалою судді постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у даній справі, справу розглядати за правилами загального позовного провадження з викликом сторін.

25.05.2023 суд постановив ухвалу про витребування доказів.

01.08.2023 суд замінив неналежного відповідача, ОСОБА_3 , на належного - ОСОБА_1 .

16.08.2023 ухвалою суду закрито підтоговче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

03.10.2023 представник позивача у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі зазначивши, що позовні вимоги пітримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи.

03.10.2023 відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належно, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзиву на позов не подав. Враховуючи наведене, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд встановив:

Відповідно до заяви ОСОБА_2 від 29.01.2007, яка підписана сторонами, вона зобов`язалась виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг.

Згідно з випискою за договором від 29.01.2007 № б/н за період 29.01.2007 - 21.02.2023 у позичальника виникла заборгованість, позичальник здійснювала зняття готівки та розрахувалась картою в межах кредитного ліміту та вносила кошти на картковий рахунок для погашення заборгованості.

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ім`я ОСОБА_2 : 15.02.2007 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 1030,00 гривень; з 02.08.2008 - 770,00 гривень; з 11.09.2008 - 1150,00 гривень; з 18.09.2008 - 2000,00 гривень; з 17.08.2012 - 8000,00 гривень; з 22.04.2013 - 7440,00 гривень; з 17.06.2013 - 6600,00 гривень; з 18.04.2014 - 3190,00 гривень; з 17.01.2020 - 0,00 гривень.

З моменту укладення договору ОСОБА_2 видано кредитну картку, строк дії якої до січня 2014 року, що підтверджується довідкою про видачу кредитної картки.

Згідно з копією актового запису від 13.09.2019 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до остаточного розрахунку заборгованості за договором від 29.01.2007 № б/н, станом на дату смерті ОСОБА_2 заборгованість становить 361080,62 гривень та складається з: заборгованості за тілом кредиту - 3186,41 гривень, заборгованості за простроченими відсотками - 7382,85 гривень; 350511,36 гривень - пеня.

Відповідно до копії спадкової справи №6-2020, свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті позичальника отримав ОСОБА_1 .

Оцінка суду.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відтак, до спадкоємців переходять не тільки права, що належали спадкодавцю, але і його обов`язки. Винятком з цього правила є лише зобов`язання боржника, які припиняються зі смертю фізичної особи.

Відповідно до частини першої ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим, не може бути виконане іншою особою. В усіх інших випадках до спадкоємців переходять відповідні боргові зобов`язання спадкодавця.

Відповідно до положень статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредитор спадкодавця має право звернутися до нотаріуса за місцем відкриття спадщини в шестимісячний строк з дня, як йому стало відомо або могло стати відомим про відкриття спадщини з вимогами до спадкоємців, що прийняли спадщину, повернути йому борг, що був за спадкодавцем. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Як встановлено з копії спадкової справи, заведеної 22.01.2020 після смерті ОСОБА_2 вартість спадкового майна, на яке видане свідоцтво становить 241540,00 гривень.

Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року №640/6274/16-ц при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він фактично був ознайомлений, що ствердив своїм підписом.

Судом встановлено, що заборгованість, яка є предметом даного спору виникла у позичальника починаючи з 16.02.2007. З цього дня позичальник почала користуватися кредитним лімітом, здійснювала зняття коштів, а також частково погашала заборгованість. Останнє зняття позичальник здійснила 22.12.2012, а останнє поповнення - 10.12.2013. Станом на цей день кредитний ліміт позичальника становив 6600,00 гривень. Після цього кредитний ліміт не збільшували, а з 17.01.2020 - взагалі скасували.

Відповідно до ст.1054 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, у відповідача виник обов`язок повернути позивачу грошові кошти отримані за кредитним договором позичальником у розмірі та на умовах встановлених договором. Враховуючи наведене, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3186,41 гривень, яка не перевищує розміру кредитного ліміту, який був наданий позичальнику та підтверджується випискою за рахунком позичальника. Зазначена сума не перевищує вартості успадкованого відповідачем майна. Слід також зазначити, що після того, як позивач дізнався про смерть позичальника, він звернувся до нотаріальної контори з відповідною заявою, однак нотаріус рекомендувала позивачу звернутися до суду. Після цього позивач звернувся з вимогою щодо погашення заборгованості до чоловіка позичальника. Однак на вказану вимогу не надійшла відповідь, тому позивач звернувся з позовом до суду. І вже у ході судового розгляду було встановлено належного відповідача.

Щодо стягнення заборгованості за процентами та пеню.

Відповідно до статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно з ч.1 ст.548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У позовній заяві позивач зазначає, що при підписанні заяви позичальник підтвердила, що ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку.

Суд з цього приводу зазанчає таке. Долучена до матеріалів позову копія Умов та правил надання банківських послуг не може вважатися складовою частиною кредитного договору, що укладений сторонами, оскільки у матеріалах справи відсутні докази того, що саме з цим документом була ознайомлена позичальник перед підписанням заяви про надання банківських послуг. Доказів того, що її ознайомили з тарифами банку перед підписанням заяви суду також не надано, так само як і самих тарифів (підписаних позичальником).

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

На момент підписання заяви про надання банківських послуг позичальник була пенсіонером і як споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не могла ефективно здійснити своє право - бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу для ознайомлення з ним, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше з урахуванням конкретно наданої послуги.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов та правил кредитування, копія яких зараз надана суду.

Такого висновку дійшов і Верховний суд у складі Великої палати 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження №14-131цс19). Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Враховуючи це суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача відсотків у розмірі 7382,85 гривень та пені - 350511,36 гривень, не підлягають задоволенню, оскільки позивач не довів, що позичальник як споживач банківських послуг була ознайомлена із встановленою відсотковою ставкою за користування кредитними коштами, а також із умовами забещпечення виконання зобов`язань за кредитним договором.

Щодо стягнення судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 31,86 гривень, пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст. 264, 265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спалдкодавця, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 3186 (три тисячі сто вісімдесят шість) гривень 41 копійку заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 31 (тридцять одну) гривню 86 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його постановлення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складено повного тексту рішення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк", ідентифікаційний код 14360570, місцезнаходження: м. Київ вул. Грушевського 1 Д.

Відповідач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 03.10.2023.

Суддя Матолич В.В.