Справа № 466/7146/23
Провадження № 2/466/1880/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

16 серпня 2023 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Білінської Г.Б.

секретаря с/з Степанюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення розміру часток у приватній спільній сумісній власності, -

установив:

11.07.2023 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення розміру часток у приватній спільній сумісній власності, в якій просить визначити, що частка майна ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 23.01.1996р. Шевченківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області, як співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їм на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 , виданого Виконкомом Львівської міської ради народних депутатів 10 грудня 1996 р. згідно з розпорядження від 10 грудня 1996 р. №906, становить по 1/4 частці кожного, стягнути судові витрати згідно ст. 141 ЦПК України.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності без визначення часто: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , (прізвище змінене зі « ОСОБА_6 » - на « ОСОБА_7 », та ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину №2-37 від 01.02.2011р., ІНФОРМАЦІЯ_1 помер один із співвласників вказаної квартири, ОСОБА_4 , частку якого у розмірі 1/4 квартири успадкувала його дружина - позивач, про що державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Семенюк О.Є. видано свідоцтво про право на спадщину та зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 21.06.2012р.

Свідоцтво про право на спадщину від 01.02.2011р. видано позивачці із врахуванням 2/3 часток спадщини, від яких відмовилися дочка померлого - ОСОБА_2 та син померлого - ОСОБА_3 .

Реєстрація видачі свідоцтва про право на спадщину підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 01.02.2011р. №26003122.

На звороті Свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_4 від 10.12.1996р. державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Семенюк О.Є. вказано, що 01.02.2011р. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку цієї квартири після смерті ОСОБА_4 - його дружині - Позивачці.

Право спільної часткової власності у частці 1/4 зареєстроване за Позивачкою, що підтверджується витягом від 21.06.2012р. №34578968.

Однак, станом на сьогодні між сторонами існують суперечки та виникають непорозуміння з приводу користування квартирою, та не досягнуто угоди про спосіб виділення в натурі часток із спільної сумісної власності.

Так, Відповідач 2 уже давно не проживає у вказаній квартирі, має іншу сім`ю та адресу проживання, на контакт не виходить та не бажає добровільно поділити частки, а з Відповідачкою 1, яка також має свою сім`ю та проживає за іншою адресою, відповідно, Позивачка не може дійти згоди щодо користування та розпорядження своєю часткою, як такою, оскільки є невизначена, а щодо добровільного поділу часток існують непорозуміння.

Впродовж тривалого часу, вищевказані Відповідачі не утримують своє майно, не сплачують комунальні послуги, будь-які договори між ними та/чи Позивачкою не укладались.

Відтак, Позивачка позбавлена можливості вільно розпоряджатися своїм майном без визначення її частки, зокрема, визначати фактичну та/чи юридичну долю речі: передавати її іншим особам у власність чи тимчасове володіння і користування, а в деяких випадках - і в розпорядження.

Позивачка тривалий час самостійно оплачує комунальні послуги за Відповідачів.

Спільна сумісна власність це вид спільної власності, при якому частки співвласників не визначені (статті 355, 368 ЦК). Суб`єктами такого права згідно з ч, 2 ст. 368 ЦК можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Отже, питання про визначення часток у спільній сумісній власності постає, як правило, тоді, коли один із співвласників бажає розпорядитись належною йому часткою.

Відтак, Позивачка не може вільно розпорядитись своєю часткою, що порушує її право власності, ставить у складне матеріальне становище, оскільки інші співвласники не бажаюш утримувати своє майно.

Відсутність визначених часток та неможливість їх визначити із вказаними

Відповідачами порушує право власності Позивачки та не дозволяє їй вільно реалізувати своє право на розпорядження належною їй часткою.

Відтак, позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Білінської Г.Б. від 14.07.2023 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Позивач ОСОБА_1 в судове засіданні не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просили суд позовні вимоги задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у судове засідання не з`явились з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення, відзив відповідачами до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без їх участі, позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Повно та всебічно дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні відносини між сторонами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено та підтверджено доказами наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України).

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_4 , виданого Виконкомом Львівської міської ради народних депутатів 10 грудня 1996 р. та зареєстрованого в Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу за №9348 (реєстраційний номер 32068555), квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності без визначення часто: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , (прізвище змінене зі « ОСОБА_6 » - на « ОСОБА_7 », що підтверджується копією свідоцтва про одруження від 09.08.1997р., запис №1413), копією паспорту (сторінка 10) та ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину №2-37 від 01.02.2011р., ІНФОРМАЦІЯ_1 помер один із співвласників вказаної квартири, ОСОБА_4 , частку якого у розмірі 1/4 квартири успадкувала його дружина - позивачка, про що державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Семенюк О.Є. видано свідоцтво про право на спадщину та зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 21.06.2012р.

Свідоцтво про право на спадщину від 01.02.2011р. видано позивачці із врахуванням 2/3 часток спадщини, від яких відмовилися дочка померлого - ОСОБА_2 та син померлого - ОСОБА_3 .

Реєстрація видачі свідоцтва про право на спадщину підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 01.02.2011р. №26003122.

На звороті свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_4 від 10.12.1996р. державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Семенюк О.Є. вказано, що 01.02.2011р. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку цієї квартири після смерті ОСОБА_4 - його дружині - Позивачці.

Право спільної часткової власності у частці 1/4 зареєстроване за позивачем, що підтверджується витягом від 21.06.2012р. №34578968.

Через не визначеність розміру часток у спільній сумісній власності, ОСОБА_1 не може належним чином оформити свої спадкові права на спадщину, яка відкрилась після смерті бабці.

Як зазначила позивач у своїй позовній заяві, станом на сьогодні між сторонами існують суперечки та виникають непорозуміння з приводу користування квартирою, та не досягнуто угоди про спосіб виділення в натурі часток із спільної сумісної власності.

Так, ОСОБА_3 уже давно не проживає у вказаній квартирі, має іншу сім`ю та адресу проживання, на контакт не виходить та не бажає добровільно поділити частки, а з Відповідачкою 1, яка також має свою сім`ю та проживає за іншою адресою, відповідно, Позивачка не може дійти згоди щодо користування та розпорядження своєю часткою, як такою, оскільки є невизначена, а щодо добровільного поділу часток існують непорозуміння.

Впродовж тривалого часу, вищевказані відповідачі не утримують своє майно, не сплачують комунальні послуги, будь-які договори між ними та/чи позивачем не укладались.

Згідно із частиною 1 статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4 статті 41 Конституції України).

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина 1 статті 319 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1, 3, 4 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Зі змісту ст.357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

У частинах 1, 2 ст.369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Частинами 1, 2 ст.370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Судом встановлено, що частки в квартирі АДРЕСА_3 , учасниками спільної сумісної власності не визначено.

Звертаючись з даним позовом повивач просить визначити частки співвласників майна у спільній сумісній власності.

Оскільки спірна квартира належить на праві спільної сумісної власності без визначення часто: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , (прізвище змінене зі « ОСОБА_6 » - на « ОСОБА_7 », та ОСОБА_3 , слід дійти висновку, що частка кожного співвласника в даній квартирі становить 1/4.

Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача підлягає розмір судових витрат, сплачених позивачем при зверненні з заявою до суду.

У зв`язку з наведеним, з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача 1095,07грн. (по 547,54грн. з кожного) судового збору.

Керуючись ст. ст. 13, 76, 81, 82, 83, 89, 95, 141, 223, 247, 263-265, 268, 280-282, 352 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

позов задовольнити.

Визначити, що частка майна ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 23.01.1996р. Шевченківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області, як співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їм на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_4 , виданого Виконкомом Львівської міської ради народних депутатів 10 грудня 1996 р. згідно з розпорядження від 10 грудня 1996 р. №906, становить по 1/4 частці кожного

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1095,07грн. (по 547,54грн. з кожного).

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП: НОМЕР_1 Зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 23.01.1996р., Шевченківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 РНОКПП невідомий.

Заочне рішення може бути переглянуте Шевченківським районним судом м. Львова, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення апеляційної скарги.

Суддя Г. Б. Білінська