БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1981/22
Провадження № 2/497/66/23
28.09.2023 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Висоцького С.О.,
за участю секретаря Тодорової Г.І.
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград, цивільну справу за позовною заявою Городненської сільської ради Болградського району Одеської області в особі органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Городненської сільської ради, третя особа Служба у справах дітей Городненської сільської ради до ОСОБА_1 , про позбавлення батьківських прав,
Позивач звернувся до суду з названим позовом та просить постановити рішення яким позбавити батьківських прав відповідачку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно її малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач ніде не працює, не має постійного місця проживання, зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя, не виконує свої батьківські обов`язки відносно дитини. Батько дитини записаний зі слів матері, відповідно до ч.1 ст. 135 СК України.
Згідно направлення служби у справах дітей Болградської районної державної адміністрації від 03.11.2021 року №445, малолітня ОСОБА_2 влаштована до центру соціально-психологічної реабілітації дітей, де перебуває по теперішній час. Матері дитини була надана можливість та час для подолання складних життєвих обставин, але з її поведінки та вчинків видно,що займатись дитино, її вихованням та розвитком вона не має бажання. Відповідачка продовжує зловживати алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя. Тому орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав.
Підставою позбавлення батьківських прав позивачем зазначено положення п.2 ч.1 ст. 164 СК України, тобто ухилення матері, батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Ухвалою суду від 18.10.2022 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 24.02.2023 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду, про що повідомлені сторони.
Сторони в призначені числені судові засідання не з`явились. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за її відсутності та згоду на ухвалення заочного рішення.
Відповідач про дату, час та місце розгляду цивільної справи сповіщалась згідно вимог чинного законодавства за адресою місця реєстрації згідно довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області у відповідності до вимог п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України та особисто й з врахуванням положень ст.128 ЦПК України відповідач вважається повідомленою належним чином, заяв чи клопотань, відзиву не надала, причин неявки в судові засідання не повідомила.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи.
Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Враховуючи, що відповідачі по справі повідомлені належним чином про час та місце розгляду даної справи, в судове засідання не з`явилися, будь-яких заяв щодо відкладання судового засідання чи поважності неприбуття не надали, відзиву щодо спростування доводів, викладених в позовній заяві також надано не було, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.
Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 23.02.2017 року ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З Витягу з ДРАЦС вбачається, що відомості про батька дитини записані згідно ч.1 ст. 135 СК України.
Відповідачка ОСОБА_1 деякий час проживала за адресою: АДРЕСА_1 , але у вересні 2011 року повернулась для проживання за місцем своєї реєстрації: АДРЕСА_2 та разом з нею приїхала її малолітня донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Будинок, в якому проживала сім`я, потребує ремонту, приміщення опалюється пічкою, яка використовується для опалення та приготування іжі (в зимовий період), однак запасу дров не має. Запас харчових продуктів в невеликій кількості, водопостачання в будинку не має, в деяких кімнатах підлога земляна та територія двору не прибирається.
Представники органу опіки та піклування при Виконавчому комітеті Городненської сільської ради постійно відбудували сім`ю відповідачки та робили зауваження, але при черговому відвідуванні умови проживання не змінювались.
Зазначене вбачається з Актів обстеження умов проживання від 2022 року, 20.09.2023 року, доданих фотографій.
Також відповідачка була замічена у стані алкогольного сп`яніння. Малолітня дитина, ОСОБА_2 , згідно довідки Городненської сільської ради Болградського району від 19.09.2022 року, ясла-сад не відвідувала. Згідно довідка КНП амбулаторії загальної практики сімейної медицини с.Городнє дитина у амбулаторії не спостерігалася, декларація з сімейним лікарем не укладена.
В листопаді 2021 року відносно гр. ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 184 КУпАП відповідно до якого 31.10.2021 року був виявлений факт невиконання батьківських обов`язків та відповідача було доставлено до ВП, а малолітню дитину до дитячого відділення Болградської ЦРЛ. У зв`язку з цим 01.11.2021 року служба у справах дітей Городненської сільської ради направила клопотання до служби у справах дітей Болградської районної державної адміністрації щодо тимчасового влаштування малолітньої ОСОБА_2 до центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Болградської районної державної адміністрації у зв`язку з тим, що дитина перебуває у складних життєвих обставинах. Згідно направлення служби у справах дітей Болградської районної державної адміністрації від 03.11.2021 року №445 ОСОБА_2 влаштована до центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Болградської районної державної адміністрації. Згідно Наказу №9 від 01.03.2022 року Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Болградської районної державної адміністрації дітей евакуйовано за кордон.
За весь період перебування дитини у центрі мати дитини зверталась до служби у справах дітей Городненської сільської ради з питанням про повернення дитини, але не приймала рішучих мір для вирішення питання, налагодження життя, тим самим самоусунулась від виконання батьківських обов`язків.
Відповідачці була надана можливість та час для подолання складних життєвих обставин, але займатись дитиною вона не бажає, продовжує зловживати алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя.
Раніше, рішеннями Болградського районного суду Одеської області відповідачка ОСОБА_1 була позбавлення батьківських прав відносно її малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Відповідно до ст. 51 Конституції України обов`язок кожного громадянина України піклуватися про дітей, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Перелік обов`язків батьків по вихованню дитини викладений в ст.ст. 150, 151, 153-156 СК України.
Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.
За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків стосовно дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Суд на перше місце ставить «як найкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду Верховного Суду від 02 листопада 2022 року в справі № 679/1606/19 (провадження № 61-1816св22).
Верховним Судом у спорах щодо позбавлення батьківських прав неодноразово зауважено, що відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків/одного з батьків батьківських прав;
Відповідно до ч.4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Згідно ч. 5 тієї ж статті СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав від 16.09.2022 року ОСОБА_1 вирішено доцільним позбавити батьківських прав відносно дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
При цьому, відповідачем не надано доказів перешкоджання у здійсненні батьківських прав, піклування про дитину, забезпечення її фізичного та духовного розвитку.
Сам факт нез`явлення в судове засідання та ненадання відзиву, доказів щодо спростування зазначеного у позовній заяві про позбавлення батьківських прав суд розцінює як додатковий доказ того, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та її не цікавить дитина взагалі.
Відтак, судом достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що є підставою позбавлення батьківських прав згідно п.2 ч.1 ст. 164 СК України.
Відповідно до ч. 2,3 ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Частина 2 ст. 182 СК України встановлює, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Тому, суд вважає за необхідне стягувати щомісячно з відповідача ОСОБА_1 аліменти у розмірі з всіх видії її заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь державного закладу, або особи, яка буде опікуватись дітьми, починаючи з дати вступу рішення у даній справі в силу і до досягнення дитиною повноліття.
У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Суд під час розгляду справи безпосередньо дослідив докази у справі.
Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.
Виходячи з вищевказаного, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, доведені та підлягають задоволенню.
Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 4, 10, 13, 76-81, 83, 95, 141, 229, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-283 ЦПК України, ст.ст.164, 166, 182 СК України, суд
Позовні вимоги Городненської сільської ради Болградського району Одеської області в особі органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Городненської сільської ради, третя особа Служба у справах дітей Городненської сільської ради до ОСОБА_1 , про позбавлення батьківських прав- задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь державного закладу, або особи, яка буде опікуватись дітьми аліменти у розмірі частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати вступу рішення у даній справі в законну силу і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 гривень
Роз`яснити відповідачу про її право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав після зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Заява про перегляд заочного рішення має відповідати вимогам, встановленим ст. 285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя С.О.Висоцький