Ухвала

09 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 161/10712/21

провадження № 61-1153свп23

Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Дундар І. О. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Краснощокова Є. В., Крата В. І., Русинчука М. М., Тітова М. Ю., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції у Волинській області,

розглянув у порядку письмового провадженняцивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції у Волинській області, про виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2022 року у складі судді Івасюти Л. В. та постанову Волинського апеляційного суду від 21 грудня 2022 року у складі колегії суддів: Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю., Шевчук Л. Я.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - відділ державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції у Волинській області, про виключення відомостей про особу, як батька з актового запису про народження дитини.

Позов мотивований тим, що 20 квітня 2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений шлюб, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 березня 2009 року розірваний. У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьком якого записаний позивач. Однак, на момент укладення шлюбу відповідач вже була вагітна і до укладення шлюбу зустрічалася з іншим чоловіком.

Позивач вказував, що звернувся до суду з цим позовом після досягнення ОСОБА_3 повноліття, оскільки після розірвання шлюбу відповідно до рішення суду з нього стягувалися аліменти на сина. В рамках виконавчого провадження державним виконавцем накладено на нього штраф, накладено арешт на майно та рахунки, тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон, користуванні вогнепальною, мисливською, пневматичною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, тимчасово обмежено у праві полювання та керування транспортними засобами. Відтак, у разі задоволення його позову, він буде мати можливість звернутися до суду з позовом про скасування виконавчого листа та заборгованості по аліментах. Крім того, в провадження суду перебуває позов відповідача до нього про стягнення аліментів на сина, який продовжує навчання.

Вважав, що оскільки актовий запис про народження ОСОБА_3 , в якому він записаний батьком дитини, не відповідає дійсності, тому він змушений звертатися до суду з позовом про оспорення батьківства.

Позивач просив:

виключити відомості про батьківство ОСОБА_1 з актового запису № 1325 від 22 серпня 2002 року про народження ОСОБА_3 , вчинений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції у Волинській області;

зобов`язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції у Волинській області внести зміни в актовий запис у книзі записів актів громадянського стану про народження ОСОБА_3 ;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені у справі судові витрати.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 липня 2022 року залучено до участі у справі № 161/10712/21 в якості співвідповідача ОСОБА_3 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - відділ державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції у Волинській області, про виключення відомостей про особу, як батька з актового запису про народження дитини відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення КпШС України (у редакції, чинній на час їх виникнення), згідно статті 56 якого особа, записана батьком має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис. Суд першої інстанції вказав, що позивач без поважних причин пропустив, встановлений статтею 56 КпШС України, строк для звернення до суду з позовом про оспорювання батьківства та зазначив, що відповідно до пояснень позивача ОСОБА_1 , з відповідачем він почав проживати з липня 2001 року, 20 квітня 2002 року вони зареєстрували шлюб, а ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , батьком якого записаний позивач. Коли дитині виповнилося 5-7 років у позивача виникли сумніви щодо батьківства, оскільки була наявна розбіжність по групі крові, проте він не звертався до суду, щоб зберегти сім`ю, однак дізнався, що відповідач одружилася з ним через вагітність. Крім цього, з часом відповідач почала вимагати від нього кошти на аліменти, що і стало причиною для звернення до суду з позовом. ОСОБА_3 досяг повноліття у 2020 році, позивач звернувся до суду 15 червня 2021 року.

Суд першої інстанції також вказав, що позивачем в обґрунтування своїх вимог до позовної заяви додано лише копію свідоцтва про розірвання шлюбу, копію свідоцтва про народження дитини та копії постанов винесених державним виконавцем під час примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів. Жодних інших доказів позивачем суду не надано. У справі неодноразово призначалася молекулярно-генетична експертиза. У матеріалах справи відсутній висновок молекулярно-генетичної експертизи, експертиза 17 серпня 2021 року, 24 листопада 2021 року, 02 березня 2022 року не була проведена, оскільки сторони та повнолітній ОСОБА_3 не з`являлися до експертних установ для відбору експериментальних зразків. Основним джерелом доказу у даній категорії справ про те, що позивач не є батьком дитини, є обов`язкове проведення судової медичної експертизи генома ДНК людини (проведення якої не відбулося у зв`язку з тим, що сторони та повнолітній ОСОБА_3 не з`являлися до експертних установ для відбору експериментальних зразків), а також те, що у позивача сумніви щодо його батьківства виникли в період коли дитині виповнилося 5-7 років, проте до суду він звернувся лише після досягнення ОСОБА_3 повноліття та причиною для цього слугувало, саме стягнення з нього аліментів на дитину. З урахуванням викладеного, суд першої інстанції зробив висновок про відмову у задоволенні позову.

Постановою Волинського апеляційного суду від 21 грудня 2022 року апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задоволено частково.

Мотивувальну частину рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2022 року у цій справі змінено, викладено її в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2022 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції не погодився з мотивами відмови у задоволенні позову суду першої інстанції та вказав, що оспорюваний актовий запис про народження ОСОБА_3 був вчинений у серпні 2002 року, тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню відповідні положення КпШС України, чинні на час їх виникнення, тобто на час вчинення оспореного позивачем актового запису. Позивач оспорює своє батьківство щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на момент звернення позивача до суду із позовом у червні 2021 року ОСОБА_3 вже досяг повноліття, ОСОБА_1 не надав суду належних обґрунтувань щодо того, чим порушено, оспорено або не визнано його права, свободи чи інтереси внаслідок існування відомостей щодо його батьківства у актовому записі про народження дитини, яка станом на момент звернення до суду із даним позовом досягла повноліття. Існування відомостей про батька в актовому записі про народження дитини після досягнення дитиною повноліття саме по собі не призводить до порушення прав особи, яка записана батьком дитини.

У січні 2023 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2022 року та постанову Волинського апеляційного суду від 21 грудня 2022 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, стягнути з відповідачів судовий збір.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права,не враховано висновки Верховного Суду, а саме:

експертизи не відбулися з причин не інформування судом позивача про проведення експертизи та неявкою відповідачів до експертної установи. Доказів того, що відповідач та її син мали поважні причини, які перешкоджали їм з`явитися до експертної установи, в матеріалах справи відсутні. Представник відповідача ОСОБА_2 знав про дату і час проведення експертизи, оскільки отримував клопотання експерта. Неявка відповідачів для забору біологічних зразків для проведення експертизи, на думку позивача, свідчить про їх ухилення від проведення експертизи;

суд апеляційної інстанції, обмежившись посиланням на відсутність в матеріалах справи доказів належного повідомлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про час та місце відбору біологічних зразків з метою проведення експертизи, не врахував статтю 109 ЦПК України;

судом першої інстанції не прийнято процесуального рішення, щодо поданого позивачем 11 травня 2022 року повторного клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, судом апеляційної інстанції не прийнято процесуального рішення, щодо поданого разом з апеляційною скаргою клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, що перешкодило реалізації принципу змагальності сторін у цивільному процесі та призвело до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна;

суди, відмовивши у задоволенні позову, позбавили позивача права на захист, оскільки на даний час існує рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 травня 2022 року (справа № 161/2208/21) про стягнення з позивача аліментів на повнолітню дитину ОСОБА_3 до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років, після якого у позивача і виникли сумніви щодо батьківства.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2023 року справу № 161/10712/21 передано на розгляд Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Колегія суддів Верховного Суду вважає, що особа, записана як батько або як мати дитини в книзі записів народжень, або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис (частина перша статті 56 КпШС, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини, зокрема, вказав, що:

«раніше розглядав справи, в яких чоловік бажав ініціювати провадження про оспорювання батьківства щодо дитини. Суд неодноразово встановлював, що провадження щодо встановлення батьківства або його оспорювання стосуються «приватного життя» чоловіка за статтею 8 Конвенції, яке охоплює важливі аспекти особистої ідентичності(див. рішення у справі «А.Л. проти Польщі» (A.L. v. Poland), заява № 28609/08, пункт 59, від 18 лютого 2014 року, з подальшими посиланнями). Суть позову заявника полягає не у тому, що держава повинна була утриматися від дій, а радше у неспроможності національних судів вирішити питання його біологічних відносин з дитиною, тим самим забезпечивши «повагу» до «приватного життя» заявника. Хоча основною ціллю статті 8 Конвенції є захист особи від свавільного втручання органів державної влади, вона не лише зобов`язує державу утримуватися від такого втручання, на додаток до цього негативного зобов`язання можуть існувати позитивні зобов`язання, притаманні ефективній повазі до приватного або сімейного життя.Ці зобов`язання можуть передбачати вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин осіб між собою (див. рішення у справі «Фон Ганновер проти Німеччини (№ 2)» [ВП] (Von Hannover v. Germany (no. 2) [GC], заяви № 40660/08 та № 60641/08, пункт 98, ЄСПЛ 2012). Межа між позитивними та негативними зобов`язаннями держави за статтею 8 Конвенції не підлягає чіткому визначенню; проте застосовні принципи є подібними. В обох контекстах слід враховувати справедливий баланс, який має бути встановлений між конкуруючими інтересами (там само, пункт 99) (YAKUSHEV v. UKRAINE, № 15978/09, § 16, 21, 22, ЄСПЛ, від 14 грудня 2018 року);

«провадження стосовно встановлення батьківстваабо його оспорювання стосується «приватного життя» чоловіка за статтею 8 Конвенції, яке охоплює важливі аспекти особистої ідентичності (див. рішення у справі «А.Л. проти Польщі» (A.L. v. Poland), заява № 28609/08, пункт 59, від 18 лютого 2014 року, з подальшими посиланнями). … У цій справі питання полягає не в діях держави, а в стверджуваній неналежності захисту національними судами приватного життя заявника у спорі між приватними сторонами. У справах такого типу має враховуватись справедливий баланс між відповідними конкуруючими інтересами (див., наприклад, рішення у справі «Фон Ганновер проти Німеччини (№ 2)» [ВП] (Von Hannover v. Germany (no. 2) [GC], заяви № 40660/08 та № 60641/08, пункти 98 і 99, ЄСПЛ 2012). До того ж усі рішення щодо найкращих інтересів дитини повинні мати надзвичайне значення (див. рішення у справі «Нойлінгер і Шурук проти Швейцарії» [ВП] (Neulinger and Shuruk v. Switzerland) [GC], заява № 41615/07, пункт 135, ЄСПЛ 2010)» (M. T. v. UKRAINE, № 950/17, § 18, 23, ЄСПЛ, від 19 березня 2019 року).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

У доктрині процесуального права позови про визнання поділяються на позитивні та негативні (див., зокрема, Курс цивільного процесу : підручник / В. В. Комаров , В. А. Бігун , В. В. Баранкова та ін. ; за ред. В. В. Комарова. - Х. : Право, 2011. - С.521).

По своїй суті позов особи, яка записана як батько, про оспорення запису в книзі записів народжень є негативним, в якому позивач стверджує, що в нього відсутні батьківські обов`язки. За допомогою такого позову відбувається захист приватного інтересу та «приватного життя» чоловіка за статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке охоплює важливі аспекти особистої ідентичності.

Разом з тим, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 19 грудня 2018 року у справі з подібними правовідносинами № 336/2362/16-ц (провадження № 61-19794св18) зазначив, що:

« ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини. Позивач оспорює своє батьківство щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Станом на момент звернення позивача до суду із цим позовом у квітні 2016 року ОСОБА_8 був повнолітнім.

Положеннями законодавства, яке регулює сімейні правовідносини, зокрема, відносини батьків та дітей, встановлене визначене коло взаємних прав і обов`язків батьків і дітей, обов`язки батьків по захисту прав та інтересів неповнолітніх дітей, права і обов`язки батьків по вихованню дітей, тощо. Указані обов`язки батьків щодо неповнолітніх дітей діють з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини, піклування про її фізичний і духовний розвиток, її навчання, підготовку до самостійного життя, спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, надання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, сприяння засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, створення умов для отримання дитиною освіти, тощо, - надані батькам до досягнення дитиною повноліття, після чого дитина набуває повної правосуб`єктності і необхідність виконання батьками указаних вище обов`язків не є імперативно.

Існування відомостей про батька в актовому записі про народження дитини після досягнення дитиною повноліття саме по собі не призводить до порушення прав особи, яка записана батьком дитини.

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_8 не надав судам попередніх інстанцій належних обґрунтувань щодо того, чим порушено, оспорено або не визнано його права, свободи чи інтереси внаслідок існування відомостей щодо його батьківства у актовому записі про народження дитини, яка станом на момент звернення до суду із даним позовом досягла повноліття. З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного за своєю суттю рішення про відмову у позові в даній справі».

Згідно з частиною першою статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї ж палати або у складі такої палати.

Передаючи справу на розгляд Другої судової палати Касаційного цивільного суду, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважала, що є підстави для відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у складі іншої колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 336/2362/16-ц (провадження № 61-19794св18).

Зважаючи на викладене, касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2022 року та постанову Волинського апеляційного суду від 21 грудня 2022 року підлягає прийняттю до розгляду Верховним Судом у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Враховуючи наведене, справа розглядатиметься Другою судовою палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами та без проведення судового засідання (у письмовому провадженні).

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною першою статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Прийняти до розгляду справу № 161/10712/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції у Волинській області, про виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2022 року та постанову Волинського апеляційного суду від 21 грудня 2022 року.

Призначити справу до розгляду Верховним Судом у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду у порядку спрощеного позовного провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. О. Дундар

Судді: Н. О. Антоненко

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат

М. М. Русинчук

М. Ю. Тітов

М. Є. Червинська