КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

Справа №133/2118/21

20.09.23

Козятинський міськрайонний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Пєтухової Н.О.,

за участі секретаря судових засідань Гаврилюк О.Г.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Козятині заяву керівника Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Козятинської міської ради Хмільницького району Вінницької області про визнання спадщини відумерлою, заінтересовані особи Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Козятинська державна нотаріальна контора, -

ВСТАНОВИВ:

Керівник Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області звернувся до суду в інтересах держави в особі Козятинської міської ради Хмільницького району Вінницької області з вищевказаною заявою, обгрунтовуючи її тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка проживала та була зареєстрована у АДРЕСА_1 . Згідно погосподарських книг Махаринецької сільскої ради №6, із ОСОБА_2 інші особи не проживали. Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН №0303241 від 30.01.1997 на площу 2,87 га. Відповідно до довідки Козятинської міської ради, з дня смерті ОСОБА_2 , жодні особи не звертались до Махаринецької сільської ради щодо оформлення спадкових прав. При цьому заявник посилався на норми закону, які діяли на момент смерті ОСОБА_2 , зокрема на ст. 524, 555 ЦК Української РСР, де визначено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави в тому числі, і якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом або якщо ні один із них не прийняв спадщину.

На думку заявника, враховуючи, що після смерті ОСОБА_2 спадщина на земельну частку (пай) розміром 2,87 га ніким прийнята не була, в тому числі державою, та у зв`язку з набранням з 01 січня 2004 року чинності ЦК України, де було змінено процедуру отримання свідоцтв про право на спадщину померлих осіб у разі відсутності у них спадкоємців за заповітом, а також відмови від її прийняття, застосовуючи абзац 2 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, просить визнати спадщину відумерлою відповідно до ст. 1277 ЦК України та передати Козятинській міській раді вказану земельну частку (пай).

Ухвалою судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12.07.2021 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку окремого провадження.

12.04.2022 на адресу суду із Державного нотаріального архіву Вінницької області надійшла витребувана судом копія спадкової справи на майно померлої ОСОБА_2 .

В судовому засіданні представник заявника прокурор Хмільницької окружної прокуратори Денчук О.В. заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Заінтересована особа Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області в судове засідання не з`явився; належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, про що свідчать наявні в матеріалах справи розписки про вручення судових повісток, причини неявки суду не повідомлено.

Заінтересована особа державний нотаріус Козятинської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився; належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчать наявні в матеріалах справи розписки про вручення судових повісток, причини неявки суду не повідомив; відповідно до листів, наданих на попередні судові засіданні, просив справу слухати без участі представника нотаріальної контори.

Врахувавши думки учасників справи, дослідивши письмові докази по справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом установлено, що згідно копії актового запису про смерть №17 від 18 березня 1996 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 87 років померла ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки Махаринецького старостинського округу Хмільницького району Вінницької області від 27 квітня 2021 року №45, згідно запису в погосподарській книзі №6 (1996 рік), особовий рахунок АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_2 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , за покійною рахувалась земельна частка пай в розмірі 2,87 га. На день смерті ОСОБА_2 зареєстрована та проживала одна. Спадкоємці до Махаринецької с/р не звертались. На даний час спадкоємці не відомі.

Відповідно до копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0303241 від 28.01.1997, ОСОБА_2 , яка проживає в с. Махаринці Козятинського району Вінницької області на підставі рішення Козятинської районної державної адміністрації від 24 грудня 1996 року, 28 січня 1997 року видано сертифікат на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСТП «Трудівник» с. Махаринці Козятинського району Вінницької області, розміром 2,87 га.

Як вбачається із кадастрової карти, вказана земельна ділянка із земель пайового фонду Махаринецької сільської ради, яка розташована за межею населеного пункту с. Махаринці, призначена для товарного сільськогосподарського виробництва; кадастрове зонування: :05:002.

Із витребуваної судом копії спадкової справи №65/1997 на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , вбачається, що 12 лютого 1997 року ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно, що залишилось після смерті ОСОБА_2 , а саме житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 .

Крім того матеріали спадкової справи містять заяву ОСОБА_3 про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 ; заповіт №2 від 10.04.1995, яким ОСОБА_2 заповіла ОСОБА_3 свій власний будинок по АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 0,33га.

Також в матеріалах спадкової справи наявна довідка №40, видана 10.02.1997 виконкомом Махаринецької сільської ради народних депутатів, відповідно до якої ОСОБА_3 на протязі 6 місяців, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , розпорядилась спадковим майном померлої ОСОБА_2 .

Згідно з ч. 1ст. 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання спадщини відумерлою.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

За змістом ч.ч. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року.

Правила статті 1277 Цивільного кодексу України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року.

Згідно з роз`ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наведеними в листі від 16 травня 2013 року за №24-753/0/4-13, із метою єдності правозастосовної практики і уникнення колізій щодо спадкування державою (ст. 555 ЦК УРСР) та переходу спадщини, визнаної судом відумерлою, у власність територіальної громади (ст. 1277 ЦК), правила абз. 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК слід застосовувати, якщо спадщина відкрилась після 01 липня 2003 року, проте не була прийнята ніким зі спадкоємців, що мають право спадкування відповідно до норм ЦК УРСР.

У ЦК УРСР законодавець, на відміну від ЦК України та існування конструкції «відумерлої спадщини», передбачав автоматичний перехід спадщини за правом спадкоємства до держави. Будь-яких дій щодо прийняття спадщини держава не здійснювала. Держава при існуванні юридичних фактів, визначених пунктами 1-5 частини першої статті 555 ЦК УРСР, завжди приймала спадщину і не могла від неї відмовитися. Оскільки держава не мала права відмовитися від прийняття спадщини, то у випадку, коли спадкоємці за законом або за заповітом не прийняли спадщину або відмовилися від спадщини, спадщина вважалася прийнятою державою. З урахуванням того, що в частині першій статті 555 ЦК УРСР закріплювався автоматичний перехід спадщини до держави, та існував строк шість місяців для прийняття спадщини іншими спадкоємцями, то абзац 2 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України може застосовуватися тільки, якщо спадщина відкрилась після 01 липня 2003 року, проте не була прийнята ніким зі спадкоємців, що мали право спадкування відповідно до норм ЦК УРСР. Тому однорічний строк, який встановлений частиною другою статті 1277 ЦК України та в абзаці 2 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, може підлягати обчисленню, починаючи не раніше 01 липня 2003 року.

У разі відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР, нормами якого було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини).

Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщину.

ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави.

З урахуванням того, що в частині першій статті 555 ЦК УРСР закріплювався автоматичний перехід спадщини до держави, та існував строк шість місяців для прийняття спадщини іншими спадкоємцями, то абзац 2 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України може застосовуватися тільки, якщо спадщина відкрилась після 01 липня 2003 року, проте не була прийнята ніким зі спадкоємців, що мали право спадкування відповідно до норм ЦК УРСР.

Як вбачається із копії акта про смерть, ОСОБА_2 померла в 1996 році.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна частка (пай) розміром 2,87 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за межами населеного пункту с. Махаринці.

Заявник стверджує, що будь-які спадкоємці за законом чи за заповітом із заявами про прийняття спадщини на вказану земельну частку (пай) у встановлений законом строк з моменту відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 до нотаріуса не звертались, таким чином, на спадкове майно, яке залишилось після смерті спадкодавця, ніхто не претендує.

Враховуючи, що після смерті ОСОБА_2 спадщина відкрилась у 1996 році, до спірних відносин підлягають застосуванню норми матеріального закону, чинного на час відкриття спадщини, а саме: ЦК УРСР, яким не передбачалась можливість визнання спадщини відумерлою.

Таким чином, у задоволенні заяви про визнання спадщини відумерлою слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 89, 95, 211, 247, 258, 263-265, 293, 294, 354-355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Заяву керівника Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Козятинської міської ради Хмільницького району Вінницької області про визнання спадщини відумерлою, та передання її Козятинській міській раді Хмільницького району Вінницької області, заінтересовані особи Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Козятинська державна нотаріальна контора залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його постановлення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його постановлення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Н.О. Пєтухова

20.09.23