Номер провадження 2/754/115/23
РІШЕННЯ

Іменем України

25 вересня 2023 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді - Галась І.А.

при секретарі - Париста А.

за участі позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , 3-тя особа - П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Жерліцина Олена Володимирівна про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_1 ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про визнання заповіту недійсним. До участі в справі в якості третьої особи позивачем залучені П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора та Приватний нотаріус Жерліцина Олена Володимирівна.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Позивач звернувся в Адвокатське Бюро «Іванова» за правовою допомогою та повідомив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 після смерті його батька - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , йому стало відому про заповіт, написаний та підписаний начебто ОСОБА_6 .

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, що складається із квартири за адресою: АДРЕСА_3 , яка належала померлому на підставі Свідоцтва про право власності на житло - витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших речей та речових прав на інше майно.

Відповідно до заповіту № 67241232, бланк № НМВ0514889, дата посвідчення ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце посвідчення - м. Київ, Київський міський, П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора, 02222, м. Київ, вул.. Закревського, 47, ОСОБА_6 заповідає все своє майно соціальному працівнику, який до нього приходив.

Відповідно до довідки з Управління соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації ОСОБА_6, особа з інвалідністю І групи, перебував на наданому обслуговуванні у їх установлені, де ОСОБА_6 з 02.10.2018 по момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 надавались соціальні послуги на підставі укладених договорів та індивідуальних планів соціальним працівником відділення соціальної допомоги вдома № 2 Територіального центру ОСОБА_3 .

Спадкова справа за померлим заведена у приватного нотаріуса Жерліциної О.В.

Позивач, звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець першої черги, дізнався, що ОСОБА_6 за життя склав заповіт на все своє майно, в тому числі на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , посвідчений заповіт - 67241232, бланк № НМВ0514889, дата посвідчення ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце посвідчення - м. Київ, Київський міський, П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою. На теперішній час стало відомо, що спадкоємцем за вищевказаним заповітом є соціальний працівник Відповідач.

Викладене підтверджується заповітом та матеріалами спадкової справи, яка перебуває у провадженні приватного нотаріуса Жерліциної О.В. на адвокатський запит щодо надання копій спадкової справи Бюро відповіді не отримало.

Зазначена ситуація хвилює ще і тим, яким саме чином важкохворий ОСОБА_6 склав заповіт, якщо стан його здоров`я був нестабільний та сам по собі ОСОБА_6 потребував постійного стороннього нагляду, так як він був ветераном ВОВ, інвалідом І групи та перебував на обліку у лікарів (про що свідчать виписки з карти хворого ОСОБА_6 ). Особливо хвороби загострились з 2018 року, коли йому почав допомагати соціальний працівник. Часто ОСОБА_6 був змушений викликати лікаря, невідкладну та швидку медичну допомогу. Важкий стан здоров`я ОСОБА_6 підтверджується Посвідченням пенсіонера по інвалідності довічно), виданий Пенсійним фондом України, виписками із історії хвороби та медичною документацією.

Позивач вважає, що викладені обставини, які підтверджуються довідками, показують, що ОСОБА_6 - спадкодавець, протягом останніх років свого життя перебував у надзвичайно важкому стані, через що страждав на фізичне захворювання, так і на психічний розлад, який істотно впливав на усвідомлення значення дій, отже, не міг усвідомлювати правильність та наслідки своїх дій.

Також вважаємо, що фактична наявність самого заповіту суперечить здоровому глузду щодо наміру позбавлення батьком права користування сина єдиного у нього житла.

Вважаємо, що суд повинен захистити права, інтереси як спадкоємців першої черги, користувачів спадкового майна, шляхом визнання недійсним заповіту ОСОБА_6 , заповіт № 67241232 , бланк № НМВ0514889, дата посвідчення ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідченого П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою.

Вважаємо, що складений з порушеннями та недієздатною особою, заповіт № 67241232, бланк № НМВ0514889, посвідчений нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори від 22.02.2021, складений особою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , який через власний психічний та емоційний стан не усвідомлював значення своїх дій, ймовірно, через проблеми з зором, не зміг прочитати текст заповіту, але нотаріус все ж посвідчив зазначений договір, тим самим порушив законні права ОСОБА_5 на спадщину майна ОСОБА_6 .

З огляду на вище викладене позивач просить суд:

Визнати недійсним складений - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , заповіт № НОМЕР_1 , бланк № НОМЕР_2 , номер в реєстрі нотаріальних дій - 9-94, бланк № НМВ051488, посвідчений нотаріусом П`ятнадцятої київської нотаріальної контори від 22.02.2021.

Вирішити питання про витребування медичної документації з -Київський центр терапії та мікрохірургії ока (0200, м. Київ, бульвар Перова, 26-Б), Київська міська клінічна лікарня № 1 ( 02091, м. Київ, вул.. Харківське шосе, 121), ТОВ « Медичний центр «Генезис», ( 03110, м. Київ, вул.. Олександра Пироговського//, 19, корпус 6), Київська міська клінічна лікарня № 3, ( 02125, м. Київ, вул.. Петра Запорожця, 26), КНП «Центр ЕМД та МК» ( 01030, м. Київ, вул.. Богдана Хмельницького, 37-Б) щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 з подальшим наданням до експертної установи.

Зобов`язати приватного нотаріуса Жерліцину Олену Володимирівну зупинити вчинення нотаріальних дій по спадковій справі по смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - ІНФОРМАЦІЯ_3 до вирішення спору в судовому порядку.

Призначити по справі посмертну судово-психіатричну експертизу для визначення психічного стану ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - ІНФОРМАЦІЯ_3, на вирішення якої поставити питання: 1) Чи хворів ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - ІНФОРМАЦІЯ_3. психічною хворобою станом на 22.02.2021 року? 2) Чи страждав ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - ІНФОРМАЦІЯ_3, психічними розладами на момент написання (підписання) заповіту 22.02.2021? 3) Якщо страждав, то чи були такі розлади стійкими, який був їх ступінь вираженості та чи впливали ці розлади на вільне його волевиявлення, сприйняття значення своїх дій та здатність керувати ними на момент підписання вказаних документів? 4) Чи міг ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - ІНФОРМАЦІЯ_3., розуміти значення своїх дій та керувати ними під час написання (підписання) заповіту 22.02.2021 року? 5) Чи був ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - ІНФОРМАЦІЯ_3., під впливом медичних препаратів, алкоголю чи наркотичних засобів, які впливали розуміння значення своїх дій та керування ними під час написання (підписання) заповіту 22.02.2021? 6) Чи могли наявні у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - ІНФОРМАЦІЯ_3. захворювання впливати на його здатність розуміти значення своїх дій та керувати ними під час написання (підписання) заповіту 22.02.2021?

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2021 року було відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання з викликом сторін.

Визначити строк для подання відповідачем відзиву на позов у вигляді п`ятнадцяти днів з дня вручення (отримання) ухвали про відкриття провадження.

Визнати строк для подання позивачем відповіді на відзив у вигляді п`яти днів з дня отримання позивачем відзиву.

12 жовтня 2021 року позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення його позову до ОСОБА_3 , 3-тя особа - П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Жерліцина Олена Володимирівна про визнання заповіту недійсним, в якому просив забезпечити позов шляхом заборони вчиняти певні дії - заборонити приватному нотаріусу Жерліциній Олені Володимирівні (м. Київ, вул. (Преображенська, 16, оф. 1) вчиняти будь-які нотаріальні дії у спадковій справі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - ІНФОРМАЦІЯ_3 (в тому числі виконувати заповіт ОСОБА_6 , надавати документи по заповіту ОСОБА_6 та інше).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2021 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

29 жовтня 2021 року представником позивача подано клопотання про призначення в справі посмертної судово-психіатричної експертизи, на розгляд якої представник просив поставити питання: 1) Чи хворів ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - ІНФОРМАЦІЯ_3. психічною хворобою станом на 22.02.2021 року? 2) Чи страждав ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - ІНФОРМАЦІЯ_3, психічними розладами на момент написання (підписання) заповіту 22.02.2021? 3) Якщо страждав, то чи були такі розлади стійкими, який був їх ступінь вираженості та чи впливали ці розлади на вільне його волевиявлення, сприйняття значення своїх дій та здатність керувати ними на момент підписання вказаних документів? 4) Чи міг ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - ІНФОРМАЦІЯ_3., розуміти значення своїх дій та керувати ними під час написання (підписання) заповіту 22.02.2021 року? 5) Чи був ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - ІНФОРМАЦІЯ_3., під впливом медичних препаратів, алкоголю чи наркотичних засобів, які впливали розуміння значення своїх дій та керування ними під час написання (підписання) заповіту 22.02.2021? 6) Чи могли наявні у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - ІНФОРМАЦІЯ_3. захворювання впливати на його здатність розуміти значення своїх дій та керувати ними під час написання (підписання) заповіту 22.02.2021?

02 листопада 2021 року від представника відповідача, адвоката Змаженко Л.Я. надійшло заперечення на клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи. Вважають призначення даної експертизи безпідставним.

15 листопада 2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, позовні вимоги позивача не визнає повністю виходячи з наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 89 років помер ОСОБА_6 , який перебував на надомному обслуговуванні у Територіальному центрі соціального обслуговування Деснянського району міста Києва як особа з інвалідністю І групи, де йому з 02.10.2018 року до моменту його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 надавались соціальні послуги на підставі укладених договорів та індивідуальних планів, про надання таких послуг.

Соціальні послуги надавались безпосередньо - ОСОБА_3 , як соціальним працівником відділення соціальної допомоги вдома №2 Територіального центру. Відповідач зазначає, що вона не просто приходила до ОСОБА_6 , як це зазначає у своїй позовній заяві позивач, а здійснювала за ним повноцінний догляд, причому цілодобово, а саме: закупала йому продукти, готувала їжу, мила після нього посуд, виносила сміття, здійснювала вологе прибирання, прала його одяг, прасувала, здійснювала купівлю ліків, отримувала рахунки за комунальні послуги, вираховувала суму до сплати та оплачувала їх на поштовому відділені.

Коли ОСОБА_6 у вересні 2020 року розпочав ремонт у одній із кімнат своєї квартири АДРЕСА_4 , то вона була поруч з ним і все будівельне сміття прибирала, а після ремонту робила генеральне прибирання квартири.

ОСОБА_6 неодноразово повторював ОСОБА_3 , що вона дуже добросовісно виконує свою роботу, а на своїх синів: ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , ОСОБА_6 неодноразово скаржився, що вони до нього не з`являються і не надають йому ніякої допомоги, а коли він у них по телефону просив, щоб вони йому надавали допомогу, сини йому відмовляли брутальною сваркою.

Після ремонту в одній з кімнат своєї квартири АДРЕСА_4 , ОСОБА_6 потрапив у лікарню із мікроінфарктом. У лікарні його сини та онуки не відвідували, саме ОСОБА_3 довелось самій здійснювати догляд за ОСОБА_6 і в лікарні, і купувати йому ліки, годувала, підмивала й переодягала. У кінці січня 2021 року у ОСОБА_6 заболіла нога і він почав погано ходити, тоді знову вона за ним доглядала, носила судно, підмивала й годувала в ліжку. Його менший син - ОСОБА_1 у цей час збирався на заробітки в Польщу і кинув на призволяще хворого та лежачого батька. Перед від`їздом до Польщі , ОСОБА_1 заїхав до батька, щоб попросити в нього грошей на дорогу та попрощатись.

Старший син - ОСОБА_5 - позивач у справі та його дружина, взагалі за весь час, скільки вона доглядала ОСОБА_6 та коли він хворів, до нього так і не з`явилися, однак по телефону позивач постійно телефонував до батька та наполягав, щоб той його прописав у квартирі АДРЕСА_4 , де ОСОБА_6 і проживав.

На початку лютого 2021 року ОСОБА_6 випадково зайшов на сайт продажу квартир і побачив, що його квартира АДРЕСА_4 виставлена на продаж. Ця новина спричинила у ОСОБА_6 просто шок, ці потрясіння принесли йому сильну тривогу. Так, як ОСОБА_6 добре володів комп`ютером, то знайшов брокера, який займався продажем його квартири і брокер зізнався, що ОСОБА_5 та дочка останнього ( онука ОСОБА_6 ) підписали з ним договір щодо продажу квартири ОСОБА_6 . І ось тоді у ОСОБА_6 почалися проблеми із здоров`ям.

Так, як ОСОБА_6 був відставним військовим офіцером, полковник у відставці, у нього були обширні зв`язки з високо посадовцями, його добре знали у нашій країні. ОСОБА_6 зупинив продаж його квартир. Своїми діями відповідач підштовхнув ОСОБА_6 на заповіт, який він склав на користь відповідача. ОСОБА_6 дуже боявся залишитися обманутими своїми синами, він був чесною і порядною людиною, завжди шукав правдиві рішення і судився із меншим сином ОСОБА_1 , оскільки син ОСОБА_1 не допустив батька до квартири АДРЕСА_5 яку йому надала держава, як інваліду першої групи, військовому полковнику у відставці. Так, ОСОБА_6 і помер, жодного дня не поживши у своїй квартирі. Біля ОСОБА_6 , відповідач була разом фактично 24/7 (цілодобово) і в будні і в святкові дні, тому він і склав заповіт саме на неї.

Коли ОСОБА_6 трохи одужав, він повідомив відповідачу, що раз від нього відмовились його діти та онуки, а вона його одна доглядає, то він на неї залише заповіт на все майно, на що ОСОБА_3 була категорично проти, тоді він сказав, що залише на неї заповіт на одну з його квартир, а саме на квартиру АДРЕСА_4 , де ОСОБА_6 і проживав і де вона його доглядала.

22 лютого 2021 року ОСОБА_6 у П`ятнадцятій Київській державній нотаріальній конторі на випадок своєї смерті зробив розпорядження (склав заповіт), яким належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_4 , заповів - ОСОБА_3 .

Ще при житті ОСОБА_6 попередив ОСОБА_3 , що після того як стане відомо його сину ОСОБА_5 про зроблений заповіт щодо розпорядження квартирою АДРЕСА_4 , дружина позивача буде оскаржувати цей заповіт, оскільки вона, як повідомив ОСОБА_6 , дуже жадна до грошей, тому він передбачено склав листа до Презилента України Зеленського В.О. та Генерального прокурора України Венедиктовій І.В., у якому виклав причину складеного ним заповіту саме на неї. Даний лист повністю спростовує твердження позивача щодо недієздатності ОСОБА_6 .

Коли ОСОБА_6 у середині березня 2021 року був захворів на короно вірусну хворобу (COVID-19), відповідач спочатку не знала чим він хворіє і три дні провела разом з ним у його квартирі та коли йому стало зле, вона викликала карету швидкої допомоги і ОСОБА_6 було доставлено до лікарні, де його було підключено до апарату штучного дихання, а її відправили на самоізоляцію.

ОСОБА_6 до останнього дня свого життя телефонував ОСОБА_3 й скаржився на своїх синів та онуків, що вони до нього не приходять.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер на самоті, оскільки відповідач була на самоізоляції, так і не дочекавшись нікого зі своїх рідних.

У своєму позові позивач зазначає, що його хвилює ситуація, яким чином ОСОБА_6 міг скласти заповіт, якщо він був важкохворий, був ветераном ВОВ, інвалідом І групи та перебував на обліку у лікарні.

Однак, позивача чомусь не хвилює ситуація, коли його батько лежав хворий і чекав, коли той хоча би з`явиться до нього та надасть хоч якусь допомогу.

Позивача чомусь не хвилює ситуація, що як тільки помер ОСОБА_6 , позивач захопив все, що було у квартирі й саму квартиру АДРЕСА_4 , яку зразу ж здав в оренду квартирантам, незважаючи на залишений заповіт не на його користь.

Незважаючи на те, що ОСОБА_6 таки був ветераном ВОВ, інвалідом І групи та перебував на обліку у лікарів, хворів, однак він не страждав на психічні захворювання, що підтверджується його медичною документацією.

Позивач зазначає, що особливо хвороби ОСОБА_6 загострились з 2018 року, коли йому начеб - то почав допомагати соціальний працівник.

Це твердження позивача, також не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_6 і раніше хворів, що підтверджується медичною документацією ОСОБА_6 .

Позивач зазначає, що ОСОБА_6 протягом останніх років свого життя перебував у надзвичайно важкому стані, через що страждав на фізичне захворювання, так і на психічний розлад, який істотно впливав на усвідомлення значення дій, та не міг розуміти значення своїх дій та керувати ним.

Однак, це надумане твердження позивача, також не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_6 не страждав на психічний розлад, а в нього були відповідні вікові змін, як і в кожної літньої людини, що підтверджується знову таки його медичною документацією.

Позивач зазначає, що фактична наявність самого заповіту суперечить здоровому глузду щодо наміру позбавлення батьком права користування сина єдиного у нього житла.

Не можливо погодитись з таким твердженням позивача, оскільки ОСОБА_6 був ветераном ВОВ, інвалідом І групи та потребував догляду та надання йому допомоги, однак позивач не надав йому ніякої допомоги абсолютно, а тому ОСОБА_6 і позбавив його, але не всієї спадщини, як про це зазначає позивач, а тільки частини спадщини, а саме квартири АДРЕСА_4 , а свою кімнату в приватизованій квартирі АДРЕСА_5 та все інше майно як об`єкт спадкування за законом залишилось спадкоємцям за законом, і позивач вже подав заяву про прийняття спадщини за законом, про що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 19.05.2021 заведено спадкову справу № 13/2021.

Крім того, ОСОБА_6 за своє життя купив позивачу аж дві квартири, які той «прогуляв», оскільки вів аморальний спосіб життя та зловживав спиртними напоями.

Позивач відмовився надавати своєму батькові допомогу, як колись 14 липня 2005 року відмовився від батьківства щодо свого неповнолітнього сина ОСОБА_7 , про що навіть склав заяву яку було нотаріально завірено. Після того, як позивач відмовився від свого сина, дружина ОСОБА_6 стала опікуном свого онука - ОСОБА_7 , і разом з ОСОБА_6 вони опікали онука. ОСОБА_6 це добре пам`ятав і томуне мав наміру залишати позивачу спадщину за заповітом.

Позивач вважає, що заповіт складено з порушеннями та недієздатною особою, оскільки ОСОБА_6 через власний психічний та емоційний стан не усвідомлював значення своїх дій, ймовірно через проблеми з зором не міг прочитати текст заповіту, але на думку позивача, нотаріус все ж посвідчив зазначений договір, тим самим порушив законні права позивача на спадщину майна ОСОБА_6 .

Однак це лише припущення позивача, яке нічим не підтверджено, хоча у ОСОБА_6 були певні вікові зміни із зором, початкова катаракта, помутніння роговиць обох очей, однак він в окулярах вільно читав газети та різні тексти, вільно володів комп`ютером та добре в ньому знався. Крім того, якби державний нотаріус побачив, що у ОСОБА_6 якісь проблеми із зором, або в нього були сумніви щодо його дієздатності, він би ніколи не посвідчив оскаржуваний заповіт. У самому заповіті ОСОБА_6 чітко та розбірливо написав текст та підписав сам заповіт.

ОСОБА_6 мав вищу освіту та великий життєвий досвід і на свій розсуд розпорядився своєю квартирою АДРЕСА_4 , склавши заповіт на відповідача.

Крім того, ОСОБА_6 вже намагались в 2015 році визнати недієздатним, коли його рідний син - ОСОБА_1 без згоди свого батька, приватизував квартиру, яку отримав ОСОБА_6 у новобудові як інвалід ВВВ першої групи. Тоді ОСОБА_6 призначалась судово-психіатрична експертиза, нажаль повний текс цієї експертизи не зберігся, а ОСОБА_6 передав ОСОБА_3 тільки останній аркуш тієї експертизи, де експертами надано відповідь щодо психічного стану ОСОБА_6 .

З висновку судово-психіатричної експертизи видно, що ОСОБА_6 за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг ними керувати, що повністю спростовує твердження позивача щодо не усвідомлення ОСОБА_6 значення своїх дій та керування ними під час складання заповіту 22 лютого 2021 року, щодо розпорядження своєю квартирою АДРЕСА_4 .

23 листопада 2021 року державним нотаріусом П`ятнадцятої київської нотаріальної контори Щербенко О.В. подано відзив на позов про визнання заповіту недійсним, вважає аргументи позивача про неадекватність та недієздатність розуміти наслідки із сторони заповідача є безпідставними.

21 січня 2022 року представником відповідача, адвокатом Змаженко Л.Я. подано клопотання про витребування доказів.

Представником позивача подано клопотання про витребування документів для проведення експертизи, а саме медичної документації щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - ІНФОРМАЦІЯ_3. з: Київський центр терапії та мікрохірургії ока (02000, м. Київ, бульвар Перова, 26Б), Київська міська клінічна лікарня № 1 (02091, м. Київ, вул. Харківське шосе, 121), ТОВ «Медичний центр «Генезис», (031 10, м. Київ, вул. Олександра Пироговського, 19, корпус 6), Київська міська клінічна лікарня № 3, (02125, м. Київ, вул. Петра Запорожця, 26), КИП «Центр ЕМД та МК» (01030, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 37Б) .

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07 липня 2022 року Клопотання представника позивача про призначення посметрно судово-психіатричної експертизи задоволено частково.

Призначено в цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , 3-тя особа - П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Жерліцина Олена Володимирівна про визнання заповіту недійсним посмертну судово-психіатричну експертизу, на розгляд якої поставити питання: 1) Чи розумів ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - ІНФОРМАЦІЯ_3 смерті значення своїх дій та чи керував ними під час написання (підписання) заповіту № 67241232, посвідченого державним нотаріусом П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори 22.02.2021 року?

Витребувати медичної документації щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - ІНФОРМАЦІЯ_3. з:

1)Київський центр терапії та мікрохірургії ока (02000, м. Київ, бульвар Перова, 26Б),

2)Київська міська клінічна лікарня № 1 (02091, м. Київ, вул. Харківське шосе, 121),

3)ТОВ «Медичний центр «Генезис», (031 10, м. Київ, вул. Олександра Пироговського, 19, корпус 6),

4)Київська міська клінічна лікарня № 3, (02125, м. Київ, вул. Петра Запорожця, 26),

КИП «Центр ЕМД та МК» (01030, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 37Б)

Провадження в справі зупинено до проведення експертизи.

Протоколом судового засідання від 24 липня 2023 року відновлено провадження у справі у зв`язку з проведенням експертизи.

10 серпня 2023 року до Деснянського районного суду міста Києва надійшла заява представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Змаженка Л.Я. про забезпечення позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , 3-тя особа - П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Жерліцина Олена Володимирівна про визнання заповіту недійсним, в якій заявник просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_4 , посилаючись на необхідність гарантування відповідачу можливості захисту свої прав.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17 серпня 2023 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

В підготовче засідання позивач, представник позивача не з`явились. До суду подано клопотання про проведення підготовчого судового засідання за їх відсутності. Проти закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляду не заперечують.

В підготовчому засіданні відповідач та представник відповідача позов не визнали, заперечували проти задоволення позовних вимог.

3-тя особа - П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Жерліцина Олена Володимирівна до підготовчого розгляду справи не з`явилась, подано заяву про розгляд за її відсутності.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05 вересня 2023 року закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , 3-тя особа - П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Жерліцина Олена Володимирівна про визнання заповіту недійсним. Призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та заперечували проти їх задоволення.

3-тя особа - П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Жерліцина Олена Володимирівна до судового розгляду справи не з`явилась.

Всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_6 у віці 89 років, про що 24 квітня 2021 року складено відповідний актовий запис №10165, що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 24 квітня 2021 року.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина за заповітом на квартиру АДРЕСА_4 , що належала на праві власності спадкодавцю, який був складений ним 22 лютого 2021 року і посвідчений державним нотаріусом П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Щербенко О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 9-94.

Згідно вказаного заповіту ОСОБА_6 зробив таке розпорядження: належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_4 заповів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Про що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис та підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 63652357 від 22.02.2021 року.

Відповідач ОСОБА_3 спадщину за заповітом, після смерті ОСОБА_6 прийняла, шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Київського нотаріального округу 14 вересня 2021 року про що, Приватним нотаріусом Пашковець О.В. заяву зареєстровано в реєстрі за № 794.

Позивач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 є сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується даними свідоцтва про народження (а.с.15).

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_3 . 3-тя особа - П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Жерліцина Олена Володимирівна, позивач ОСОБА_1 просить визнати недійсним заповіт, складений 22 лютого 2021 року від імені ОСОБА_6 , посвідчений П`ятнадцятою Київською державною нотаріальною конторою та зареєстрований в реєстрі за № 9-94, з підстав, визначених ч. 1 ст. 225 ЦК України, посилаючись на те, що на момент його складання ОСОБА_6 , через власний психічний та емоційний стан, не усвідомлював своїх дій, в зв`язку зі станом свого здоров`я. На момент складання заповіту його батько хворів та потребував постійного стороннього нагляду, а тому позивач вважає, що він не міг висловити бажання скласти заповіт на його ім`я, в зв`язку в чим вважає, що заповіт складений з порушенням норм діючого законодавства. За таких обставин, позивач вважає, що заповіт підлягає визнанню недійсним в судовому порядку.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За змістом ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Частиною 2 статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Вимоги щодо форми та змісту заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України. Так, цією нормою Кодексу визначено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4. ст. 207 цього Кодексу.

Як вбачається з тексту оспорюваного заповіту, складеного 22 лютого 2021 р., ОСОБА_6 , розуміючи значення своїх дій, добровільно, без будь-якого насильства, примусу, як фізичного так і морального, на випадок його смерті зробив таке розпорядження: належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_4 заповів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Зміст ст.ст. 1241, 1307 ЦК України йому нотаріусом роз`яснено.

Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем та власноручно нею підписаний.

Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, захисту у судовому порядку підлягає порушене, невизнане або оспорюване право.

Відповідно до ст.ст. 202-204 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 203 ЦК України однією із загальних вимог, дотримання якої необхідно для дійсності правочину, є вимога щодо волевиявлення учасника правочину, яке повинно бути вільним та відповідати його внутрішній волі.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність з підстав, установлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постановах від 01.06.2016 року в справі № 920/1771/14, від 06.07.2016 року в справі № 910/1891/14, від 21.09.2016 року в справі №902/841/15, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи ст.ст. 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Підставою для визнання правочину недійсним згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК України має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.11.2020 р. у справі № 326/81/15 (провадження № 61-837св19).

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 18 вересня 2019 року №311/3823/15-ц, висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити передусім на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи саме в момент вчинення правочину.

Судом також встановлено наступний факт.

Згідно даних медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_6 - за номером 213805/270 М, яка була заведена 09.04.2021 р. в день надходження та лікування в КНП «Київська міська клінічна лікарня №3» та велась спеціалістами лікувального закладу по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 включно, вбачається, що в даному документі лікарями відображались всі його скарги, діагнози, рекомендації щодо лікування тощо.

За інформацією, яка міститься в медичній картці, слідує, що з 09.04.2021 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 з діагнозом «Короно вірусна хвороба: COVID-19, лабораторно підтверджена (від 10.04.2021), важка форма. Двобічна полі сегментарна пневмонія вірусної етіології. Дихальна недостатність ІІ ст.. ІХС: дифузний кардіосклероз, Гіпертонічвна хвороба ІІІ стадії. Серцева недостатність ІІ А. Цереброваскулярна хвороба. Залишкові явища перенесеного ГПМК (2002 рік, 2005 рік). Хронічна судинно-мозкова недостатність. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ» ОСОБА_6 проходив стаціонарне обстеження та лікування в КНП «Київська міська клінічна лікарня №3», де й помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (біологічна смерть була констатована о 16 год. 00 хв.) у віці 89 років, причиною його смерті стали «Легенево-серцева недостатність, двобічна пневмонія, короновірусна хвороба - 2019». З наданої медичної документації вбачається, що при госпіталізації в лікарню 09.04.2021 лікарем у «Нервово-психічному статусі» хворого було підкреслено: порушень психіки, клінічних ознак алкогольного сп`яніння, судом, тремору, мінінгіальних симптомів, вогнищевої неврологічної симптоматики немає. При надходженні та за період перебування в лікарні ОСОБА_6 (загальний стан якого здебільшого розцінювався як важкий) вступав у мовний контакт з лікарями, висловлюючи певні скарги на здоров`я, при цьому зазначалося, що хворий до 10 год.00 хв. ІНФОРМАЦІЯ_3 перебував у ясній свідомості.

Окрім цього, відповідно до наданої відповіді Товариства з обмеженою відповідальністю «Май Клінік» від 26.07.2022 року № 11 з приводу надання медичної документації пацієнта ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_6 проходив діагностичне обстеження в київському центрі терапії та мікрохірургії ока в листопаді 2014 року. Термін зберігання медичної карти амбулаторного хворого в центрі складає п`ять років. Наразі медична документація щодо даного пацієнта відсутня.

Відповідно до відповіді наданої КНП «Центр ЕМД та МК» від 26.07.2022 № 1518/Б, щодо надання копії карти виїзду бригади екстреної ( швидкої) медичної допомоги до 23.07.2021 року до ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначено, що надати копії карти неможливо у зв`язку із закінченням терміну зберігання медичної документації - карт виїзду швидкої медичної допомоги.

Згідно листа Адміністрації КНП « КМКЛ № 1» вих..№ 061/104-2022/07 від 27.07.2022 року повідомлено, що громадянин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 «за їх обліковими записами, за вказаний період до їх мед. закладу не звертався».

Таким чином, вбачається, що у проміжок часу коли ОСОБА_6 зробив нотаріальне розпорядження щодо свого майна - 22 лютого 2021року, останній взагалі не звертався до лікарів.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України покладено на кожну зі сторін обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем та його представником не надано суду належних та допустимих доказів, які б засвідчували, що на момент складання заповіту від 22 лютого 2021року заповідач ОСОБА_6 не розумів значення своїх дій та не могла ними керувати. Також судом не встановлено, що при складанні заповіту були порушені вимоги діючого законодавства.

Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (частина перша статті 1257 ЦК України).

Відповідно до положень частини другої-четвертої статті 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині третій статті 203 ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти:

1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі;

2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Із змісту наведених норм права вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Відповідно до статті 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках.

Форма заповіту передбачає обов`язковість його посвідчення нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України(частина третя статті 1247 ЦК України).

Як встановлено судом, оспорюваний заповіт посвідчений Щербенко О.В. , державним нотаріусом П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори. Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем та власноручно підписаний ним.

Державним нотаріусом встановлено особу заповідача, перевірено її дієздатність, роз`яснено заповідачу зміст статей 1241, 1307 ЦК України, встановлено її дійсну волю на розпорядження майном на випадок її смерті та посвідчено особистий підпис на заповіті.

Відповідно до вимог статті 1253 ЦК України, на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою.

Так, ч. 3 ст. 1253 ЦК України передбачено, що свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю.

Частина 4 даної статті вказує, що свідками не можуть бути: 1) нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; 2) спадкоємці за заповітом; 3) члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; 4) особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт.

Також, у відповідності до ч. 5 ст. 1253 ЦК України свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

Отже, суд звертає увагу на те, що згідно наведених норм чинного законодавства, присутність свідків при посвідченні заповіту не є обов`язковою, а на бажання заповідача.

Посилання позивача на те, що заповідач перебував у хворобливому та похилому віці та не міг підписати даний заповіт жодним чином матеріалами справи не підтверджуються.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у п. 16 роз`яснено, що правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст. 225, ч. 2 ст. 1257 ЦК України, суд відповідно до ст. 145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї із сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Так, згідно ч. 1 ст. 105 ЦПК України, призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити (зокрема) психічний стан особи.

З наведеного вище очевидно, що у даному випадку для виконання покладеного на позивача обов`язку доказування обґрунтованості своїх позовних вимог обов`язковим є проведення посмертної судово-психіатричної експертизи.

При цьому, відповідно до наведених вище норм, зокрема ч. 1 ст. 105 ЦПК України, суд не має права призначати таку експертизу за власною ініціативою, а повинен призначити її виключно за клопотанням одної або ж обох сторін.

На заявлене, позивачем клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи для встановлення психічного стану ОСОБА_6 на момент складання оспорюваного заповіту, встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, враховуючи, що психічний стан особи на момент вчинення певного правочину (у даному випадку складання заповіту) за Законом (відповідно до ч. 1 ст. 105 ЦПК України) може бути підтверджений виключно висновком посмертної судово-психіатричної експертизи, він не може бути підтверджений будь-якими іншими засобами доказування.

Отже, враховуючи, заявлене клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи стороною позивача, відповідно до висновку посмертної судово-психіатричної експертизи № 295, проведеної 04.04.2023 року, експертами Державної установи "Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України", встановлено: Під час написання (підписання) заповіту № 67241232, посвідченого державним нотаріусом 15-ої Київської державної нотаріальної контори 22.02.2021, ОСОБА_6 виявляв ознаки Органічного ураження головного мозку поєднаного ( травматичного, судинного, атрофічного) ґенезу з психоорганічним синдромом (F 07.9-згідно з МКХ -10) і за психічним станом у зазначений період часу усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними.

Суд також зазначає про явну непослідовність та невідповідність позиції сторони позивача у справі, яка одночасно стверджує, і що померлий підписав заповіт, не розуміючи значення своїх дій.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що обґрунтованість вимог позивача спростовуються змістом оспорюванного заповіту та іншими матеріалами справи, які не містять доказів відсутності вільного волевиявлення заповідача та недостатньої дієздатності заповідача на момент складання заповіту і порушення визначених законом умов його складання.

Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи встановлені судом обставини справи, приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання заповіту, складеного 22 лютого 2021 року ОСОБА_6 , посвідченого державним нотаріусом П`ятнадцятої державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №9-94, недійсним є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 15, 16, 202-204, 215, 225, 1233, 1234, 1236, 1247, 1248, 1253, 1254, 1257 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76-81, 89, 105, 258, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , 3-тя особа - П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Жерліцина Олена Володимирівна про визнання заповіту недійсним залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 09 жовтня 2023 року.

Суддя: