Справа № 932/8035/21
Провадження № 2/932/1876/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2023 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Скрипниченко К.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАТИШОК СЕРВІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

04.10.2021 року позивач ТОВ «ЗАТИШОК СЕРВІС» звернувся до суду з вищевказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між ТОВ «ЗАТИШОК СЕРВІС» та співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 (одним із співвласником є відповідач ОСОБА_1 ), було укладено Договір про надання послуг з управління будинком, спорудами та прибудинковою територією багатоквартирного будинку № ЗП/30Ш/12/13 від 01.06.2020 року по АДРЕСА_1 , згідно якого позивач є виконавцем житлово-комунальних послуг, а відповідач - споживачем цих послуг. З 01.06.2020 року на виконання п.2.6 Договору управління від 01.06.2020 №ЗП/30Ш/12/13 позивачем здійснювалась закупівля електричної енергії для потреб власників квартир до моменту укладання ними індивідуальних договорів з постачальником електроенергії. З метою закупівлі електроенергії для співвласників буд. АДРЕСА_1 між позивачем та ТОВ «Славутич» було укладено договір №03/18 про компенсацію витрат на електропостачання від 01.03.2018 року та Додаткову угоду №1 від 01.06.2020 року. Відповідно до п.1.1.1 договору №03/18 про компенсацію витрат на електропостачання від 01.03.2018 року ТОВ «ЗАТИШОК СЕРВІС» компенсував замовнику будівництва витрати щодо закупівлі електричної енергії для потреб всіх співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 . 18.09.2020 року ОСОБА_1 отримано квартиру АДРЕСА_2 , про що укладено відповідний Акт прийому-передачі квартири між ОСОБА_1 та ОК «Житлово-будівельний кооператив «КОМФОРТНИЙ ДІМ 2». 23.09.2020 року за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. З 23.09.2020 року за вищевказаним договором управління від 01.06.2020 року №ЗП/30Ш/12/13 позивач є управителем та виконавцем житлово-комунальних послуг, ОСОБА_1 є відповідно співвласником та замовником цих послуг. Позивач надав ОСОБА_1 послуги за договором управління від 01.06.2020 року №ЗП/30Ш/12/13 щодо закупівлі електричної енергії починаючи з 23.09.2020 року до 02.03.2021 року. Відповідач не здійснила жодної оплати за цей період, тому у неї існує прострочена заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 11 171 грн. 42 коп. З огляду на вищезазначене позивач змушений звернутись до суду для захисту свого порушеного права, а саме стягнення з відповідача простроченої суми заборгованості за договором разом із судовими витратами у сумі 2270 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.08.2022 року суддя Кудрявцева Т.О. визначена для розгляду цієї справи.

Ухвалою судді від 04.10.2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в поданій до суду заяві представник позивача просить позов задовольнити в повному обсязі та розглянути справу у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідачу надсилалась копія ухвали по справі, однак нею не вчинено дій із отримання поштової кореспонденції. Відповідно до вимог ст.190, ст.272 ЦПК України, відповідач є такою, що належним чином повідомлена про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористалась, про причини неявки суду не повідомила.

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову, з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ТОВ «Затишок сервіс» є юридичною особою, діє на підставі Статуту. Основний вид економічної діяльності підприємства є 68.32 Управління нерухомим майном за винагороду або на основі контракту.

01.06.2020 року між ТОВ «ЗАТИШОК СЕРВІС» та співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 (одним із співвласником є відповідач ОСОБА_1 ), було укладено Договір про надання послуг з управління будинком, спорудами та прибудинковою територією багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 , згідно якого позивач є виконавцем житлово-комунальних послуг, а відповідач - споживачем цих послуг.

З 01.06.2020 року на виконання п.2.6 Договору управління від 01.06.2020 №ЗП/30Ш/12/13 позивачем здійснювалась закупівля електричної енергії для потреб власників квартир до моменту укладання ними індивідуальних договорів з постачальником електроенергії. З метою закупівлі електроенергії для співвласників буд. АДРЕСА_1 між позивачем та ТОВ «Славутич» було укладено договір №03/18 про компенсацію витрат на електропостачання від 01.03.2018 року та Додаткову угоду №1 від 01.06.2020 року.

Відповідно до п.1.1.1 договору №03/18 про компенсацію витрат на електропостачання від 01.03.2018 року ТОВ «ЗАТИШОК СЕРВІС» компенсував замовнику будівництва витрати щодо закупівлі електричної енергії для потреб всіх співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 .

18.09.2020 року ОСОБА_1 отримано квартиру АДРЕСА_2 , про що укладено відповідний Акт прийому-передачі квартири між ОСОБА_1 та ОК «Житлово-будівельний кооператив «КОМФОРТНИЙ ДІМ 2».

23.09.2020 року за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

З 23.09.2020 року за вищевказаним договором управління від 01.06.2020 року №ЗП/30Ш/12/13 позивач є управителем та виконавцем житлово-комунальних послуг, ОСОБА_1 є відповідно співвласником та замовником цих послуг.

Позивач надав ОСОБА_1 послуги за договором управління від 01.06.2020 року №ЗП/30Ш/12/13 щодо закупівлі електричної енергії починаючи з 23.09.2020 року до 02.03.2021 року.

Для обліку споживання використаної в квартирі АДРЕСА_2 електричної енергії ОК «Житлово-будівельний кооператив «КОМФОРТНИЙ ДІМ 2» встановлено засіб обліку (лічильник НІК 2102-02 Е2 МСТРІ заводський №9121114). На момент встановлення лічильника 2102-02 Е2 МСТРІ №9121114 Актом №7 від 03.09.2018 року зафіксовано показання електроенергії 48 кВт.

ОСОБА_1 лише в 2021 році уклала прямий індивідуальний договір про постачння електричної енергії з ТОВ «Дніпропетровські енергетичні послуги», про що складено Акт опломбування лічильника від 02.03.2021 року, яким зафіксовано показання лічильника 003834 кВт.

Таким чином, з 18.09.2020 по 02.03.2021 рік ОСОБА_1 не було укладено індивідуальний договір про постачання електричної енергії з ТОВ «Дніпропетровські енергетичні послуги», закупівля електричної енергії для потреб ОСОБА_1 здійснювалась ТОВ «ЗАТИШОК СЕРВІС». Відповідні витрати на оплату спожитої ОСОБА_1 електричної енергії понесло ТОВ «ЗАТИШОК СЕРВІС». Розмір витрат, понесених за спожиту ОСОБА_1 електричну енергію в кВ. АДРЕСА_2 складає 11 217,20 грн. за 3786 кВт.

Згідно із частиною 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.

Відповідно до пункту 6 ч. 1 ст. 1 Закону №2189-VІІІ: індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно зі ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено: обов`язків співвласників багатоквартирного будинку, в тому числі - своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Пунктом 5 тієї ж статі встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами тощо.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 626 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з неналежною сплатою коштів за надані послуги, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість станом 27.09.2021 року в розмірі 11 171 грн. 42 коп., інфляційні збитки в розмірі 235,79 грн. та три відсотки річних в сумі 175 грн. 37 коп., а всього 11 582,58 грн.

Відповідачем не надано жодних доказів, які б спростовували наявність зобов`язань між сторонами або спростовували розмір нарахованої суми заборгованості, як і не доведено виконання грошових зобов`язань перед позивачем належним чином.

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за оплату за житлово-комунальні послуги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами ч ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 2270 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 258, 259, 265, 268, 272-273, 274, 352-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАТИШОК СЕРВІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАТИШОК СЕРВІС» (, р/р НОМЕР_2 у АТ «ОТП БАНК», МФО 300528, юридична адреса: 49107, м. Дніпро, вул. Високовольтна, 14К, к.116) заборгованість за Договором №ЗП/30Ш/12/13 від 01.06.2020 року у розмірі 11 171 грн. 42 коп. інфляційні збитки у розмірі 235 грн. 79 коп., 3% річних в розмірі 175 грн. 37 коп., та судовий збір в розмірі 2 270 грн., а всього 13 852 грн. 58 коп. (тринадцять тисяч вісімсот п`ятдесят дві гривні п`ятдесят вісім копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України, а саме заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Т.О. Кудрявцева