Справа № 716/1298/23
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09.10.2023 Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді Стрільця Я.С.,
секретаря судових засідань Якимик К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Заставна за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,
Позивачка ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 , звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.
Посилається на те, що 27.02.2023 вона зареєструвала шлюб із відповідачем ОСОБА_2 , який 27.02.2023 рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області було розірвано. У вказаному шлюбі у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач вказує, що з моменту припинення шлюбних стосунків діти перебувають всеціло на її утриманні, батько дітей не приймає участі у їх вихованні та розвитку, а також припинив надавати їм будь-яку фінансову допомогу.
Взаємної згоди між нею та відповідачем щодо сплати аліментів на дітей не досягнуто.
В свою чергу, відповідач є фізично здоровим та працездатним, має змогу працювати та сплачувати аліменти на утримання дитини. За відомою для неї інформацією він не обтяжений іншими зобов`язаннями та не має на утриманні інших осіб. Відомостей з приводу того, що відповідач на даний час офіційно працевлаштований у неї немає.
З цих підстав просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної зави до суду і до досягнення дитиною повноліття. визначивши розмір аліментів з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, попередньо від її представника ОСОБА_3 до суду надійшла заява, в якій він клопотав про розгляд справи в їх з позивачкою відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не вказав, заяви про відкладення розгляду справи та заперечення до суду від нього не надходило. Про розгляд справи повідомлявся судовою повісткою, однак рекомендоване поштове відправлення повернулося без вручення за зворотною адресою до суду з відміткою поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою».
З відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 175049 від 07.08.2023 стосовно місця реєстрації відповідача (а.с.17) вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , куди і направлялася судова повістка.
Враховуючи наведене, суд зі згоди сторони позивача ухвалює рішення при проведенні заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, врахувавши заяву представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Судом встановлено, що з 06.04.2009 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10-11). Проте, в подальшому спільне сімейне життя у сторін не склалося, внаслідок чого 27.02.2023 шлюб між ними було розірвано (а.с.9).
Згідно довідки Чернівецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області №540682 від 16.05.2023 малолітні ОСОБА_4 , 2011 р.н., та ОСОБА_5 , 2015 р.н., на даний час фактично проживає з позивачкою (матір`ю) за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.12).
Згідно довідки сімейного лікаря ОСОБА_6 від 26.06.2023 №16 ОСОБА_4 , 2011 р.н., є здоровою, а ОСОБА_5 , 2015 р.н., перебуває на диспансерному обліку у дитячого нефролога з діагнозом: хронічна хвороба нирок, хронічний пієлонефрит, латентний перебіг (а.с.13).
Також встановлено, що діти знаходяться всеціло на утриманні позивачки, добровільної згоди з приводу матеріального утримання та виховання дітей між сторонами не досягнуто.
В свою чергу, відсутність матеріального забезпечення дітей зі сторони відповідача обмежує їх права на достатній рівень життя, необхідний для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв`язку можна дійти висновку, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.
Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України.
Згідно ч. 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття..
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" - за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Звертаючись до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Cудом встановлено, що відповідач є фізично здоровою працездатною особою, на утриманні інших осіб не має та не обтяжений іншими зобов`язаннями, а тому спроможний сплачувати аліменти на утримання їх з позивачкою спільних дітей у визначеному судом розмірі.
З огляду на наведене, аналізуючи обставини справи в частині порядку утримання та способу життя, який склався відносно утримання неповнолітніх дітей, з врахуванням віку дітей, стану здоров`я, витрат на забезпечення життєдіяльності, підтримання нормального здоров`я та відпочинок, обов`язок відповідача утримувати дітей до досягнення ними повноліття та створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації життя, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.
При цьому суд враховує те, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір.
З огляду вище наведеного та виключно в інтересах дітей щодо їх кращого забезпечення, ураховуючи стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність в останнього інших дітей чи осіб, які перебувають на його утриманні, потреби дітей, необхідність та достатність розміру аліментів для забезпечення їх гармонійного розвитку, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , 2011 р.н., та ОСОБА_5 , 2015 р.н., в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Суд вважає, що саме такий розмір аліментів відповідає вимогам розумності та є співмірний витратам, які мають нести обоє батьків на утримання дітей.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 6 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За таких обставин, оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору, а позовні вимоги задоволено повністю, то суд вважає, що з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 1073 гривні 60 копійок, що підлягав сплаті при поданні позовної заяви до суду.
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - задовольнити повністю.
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.07.2023 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1073 гривні 60 копійок судового збору.
Рішення підлягає негайному виконанню у межах суми платежу аліментів за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд Чернівецької області.

Повне ім`я сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 11.06.2009 Садгірським РВ УМВС в Чернівецькій області;

Представник позивача: адвокат Данищук Василь Вячеславович, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №000382 від 24.05.2019, адреса місцезнаходження: вул. Молдавська,45, м. Заставна Чернівецької області, діє у справі на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії СЕ №1064842 від 29.06.2023;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 16.12.2005 Заставнівським РВ УМВС України в Чернівецькій області.

Дата складення повного тексту рішення суду: 09.10.2023.

Суддя Стрілець Я.С.