Справа № 336/4610/17
Провадження № 6/336/220/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2023 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., за участю секретаря судового засідання Олексієнко С.О., розглянувши цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , представник заявника адвокат Великанов Микита Олександрович, про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

представник заявника ОСОБА_1 адвокат Великанов М.О. звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з заявою про визнання судового наказу про стягнення аліментів таким, що не підлягає виконанню.

В заяві зазначено, що 12.09.2017 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя був виданий судовий наказ у цивільній справі № 336/4610/17-ц (пр. 2-н/336/291/2017), яким з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини з усіх видів його доходів, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви про видачу судового наказу і до повноліття дитини, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Боржник ОСОБА_1 копію судового наказу не отримував та дізнався про нього лише в червні 2023 року, після ознайомлення його представника з матеріалами справи. Посилаючись на ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України, ст. 432 ЦПК України, вважає, що судовий наказ було видано помилково, у зв`язку з чим наявні підстави для визнання його таким , що не підлягає виконанню, з тих підстав, що при подачі заяви про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини в серпні 2017 року ОСОБА_2 мала зазначити, що дитина проживає разом з нею, і додати до заяви документ, який підтверджує факт проживання сина разом з нею згідно із законодавством України, а долучена до заяви про видачу судового наказу довідка голови квартального комітету про склад сім`ї ОСОБА_2 № 47 не є документом, який підтверджує факт проживання ОСОБА_3 , 2012 р.н. разом з матір`ю і за своїм змістом не є довідкою про реєстрацію місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 . Крім того, в грудні 2019 року ОСОБА_2 разом з дитиною без відома ОСОБА_1 виїхала за межі України і з того часу він позбавлений можливості спілкуватися зі своїм сином через створення ОСОБА_2 перешкод у зазначеному спілкуванні.

У судове засідання 25.09.2023 р. учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку.

Згідно ч. 3 ст. 432 ЦПК України неявка сторін не є перешкодою для розгляду заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 12 вересня 2017 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя у справі № 336/4610/17-ц (2-н/336/291/2017) видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн НОМЕР_1 , який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , іпн НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини з усіх видів його доходів щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до повноліття дитини, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як слідує із довідки № 47 виданої головою квартального комітету № 106 Шевченківського району м. Запоріжжя 17.08.2017, ОСОБА_2 , 1981 р.н., проживає за адресою: АДРЕСА_3 , та має склад сім`ї: син ОСОБА_3 , 2012 року народження.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 168 ЦПК України у судовому наказі зазначаються повідомлення про те, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Відповідно до ст. 173 ЦПК суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Підстави для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, визначені у ч. 2 ст. 432 ЦПК України, відповідно до якої суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 року по справі № 2-4671/11 сформульовано правовий висновок, що підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Таким чином, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому, словосполучення «або з інших причин» стосується саме відсутності (припинення) обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

З аналізу наведених норм процесуального права вбачається, що законодавцем передбачено судовий спосіб захисту прав боржника у разі якщо стягувач не визнає відсутність обов`язку боржника.

Звертаючись до суду із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_2 долучила до заяви про видачу судового наказу довідку, яка за своїм змістом і формою не є документом, який підтверджує факт проживання неповнолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю, а тому судовий наказ було видано помилково. Також, заявник просив звернути суд увагу на те, що в 2019 році ОСОБА_4 без його відома виїхала з України разом з дитиною, і через це він не має можливості спілкуватися з сином.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Суд звертає увагу, що частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, і відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, твердження боржника, що стягувач додала до заяви про видачу судового наказу довідку, яка за своїм змістом і формою не є довідкою про реєстрацію місця проживання дитини, а також відсутність можливості спілкуватися з сином через те, що ОСОБА_2 виїхала з ним за межі території України, і дані факти слугують підставою для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню не може бути взято до уваги судом, оскільки піклування про дитину і надання їй матеріальної допомоги є обов`язком батька.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що стягувачка ОСОБА_2 звернула до примусового виконання судовий наказ, і що на даний час з заявника стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина.

Наведені заявником обставини не можуть бути підставою для визнання судового наказу, виданого 12.09.2017 року у цивільній справі № 336/4610/17-ц таким, що не підлягає виконанню, оскільки заява про видачу судового наказу подана матір`ю дитини про стягнення аліментів з батька дитини відповідала за формою та змістом вимогам статті 163 ЦПК України та відповідала критеріям, визначеним в статті 161 ЦПК України в частині вимог, за якими може бути видано судовий наказ.

Відтак суд вважає, що немає правових підстав для визнання судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини таким, що не підлягає виконанню, оскільки існує судове рішення, а саме судовий наказ, який набрав законної сили, а тому у відповідності до вимог ст. 129-1 Конституції України та ст. 18 ЦПК України є обов`язковим до виконання.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, оскільки судовий наказ було видано у відповідності до норм цивільного процесуального Закону, на підставі заяви, яка відповідала за формою та змістом вимогам статті 163 ЦПК України та відповідала критеріям визначеним в статті 161 ЦПК України в частині вимог, за якими може бути видано судовий наказ.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 89, 263, 265, 273, 432, 353, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , представник заявника адвокат Великанов Микита Олександрович, про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття ухвали суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.А.Галущенко