Справа № 199/4897/23
(2/199/2014/23)
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

09.10.2023 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання Хамула А.С.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

перекладача Глушко М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

13 червня 2023 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вищевказаною позовною заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача в якості відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, 50000 гривень. В обґрунтування свого позову позивач послався на те, що 09 квітня 2020 року сталася ДТП з вини відповідача, який керував автомобілем «Mitsubishi» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Високовольтній в м. Дніпро, де збив позивача, який рухався на велосипеді. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2023 року кримінальне провадження, кваліфіковане за ст.286 ч.1 КК України, у справі №201/4039/20 було закрито, а відповідача звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Цивільний позову в рамках кримінального провадження позивачем не подавався. Позивач зазначає, що йому внаслідок ДТП з вини відповідача було завдано моральної шкоди, яку позивач оцінює в 50000 гривень, та яка полягає у наступному: сильний біль в момент ДТП та дотепер, отримані тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості внаслідок ДТП, необхідність проходження лікування та витрачання коштів на таксі через відсутності можливості пересуватись самостійно, стан здоров`я позивача не нормалізувався і дотепер, після ДТП змінився звичайний уклад життя позивача (декілька років тому теща позивача отримала перелам шийки стегна, внаслідок чого ходити та обслуговувати себе самостійно не може, дружина позивач звільнилась з роботи для догляду за матір`ю), позивач у своїй родини був єдиним годувальником, а після ДТП півроку не міг працювати, позивач після ДТП повинен докладати значних зусиль для організації свого життя, відповідач з моменту ДТП не цікавився станом здоров`я позивача та не відшкодував останньому завдану шкоду, позивач змушений за власний кошт оплачувати своє лікування вимушений користуватись платними послугами перекладача жестової мови, в ДТП пошкоджено майно позивача (велосипед, який відновленню не підлягає).

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2023 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу відповідний строк для усунення виявленого недоліку його позову.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2023 року у зв`язку із повним та своєчасним усуненням позивачем недоліку його позову позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні в повному обсязі з викладених у позові підстав та обставин, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, правом на подання відзиву не скористався, заяв/клопотань про розгляд справи за своєї відсутності суду не подавав.

За таких обставин суд вважає за можливе на підставі ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України провести судове засідання за відсутності відповідача та третьої особи, а також здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України.

Вислухавши позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступних висновків на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 09 квітня 2020 року сталася ДТП. Так, у вказаний день о 08 годині 32 хвилин відповідач, керуючи автомобілем «Mitsubishi» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по вул. Високовольтній в м. Дніпро, де в порушенням вимог п.16.11, дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, виїжджаючи на перехрестя нерівнозначних доріг із другорядної дороги вул. Високовольтна, не переконався в безпеці маневру, не надав дорогу велосипеду «Raleigh» під керуванням позивача, який рухався по головній дорозі вул. Запорізьке шосе в м. Дніпро зліва направо по ходу руху відповідача, виїхав на вказане перехрестя, внаслідок чого скоїв зіткнення із вказаним велосипедом. Внаслідок ДТП позивачу спричинені тілесні ушкодження у вигляді: забою правого ліктьового суглобу, закритої травми грудної клітини, перелому 6-го ребра справа, що відноситься до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш як 21 день). Таким чином дії відповідача виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України. Вказані обставини встановлені ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2023 року у кримінальному провадженні №201/4039/20 (провадження №1-кп/201/353/2023), яка набрала законної сили 13 червня 2023 року, а отже має преюдиційне значення у відповідності до ст.82 ч.6 ЦПК України для розгляду даної цивільної справи. Цією ж ухвалою означене кримінальне провадження у відношенні відповідача було закрито, а його самого звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Факт отримання позивачем тілесних ушкоджень внаслідок вищевказаної ДТП також підтверджується копіями медичних документів, складених станом на 09 квітня 2020 року.

Крім того, факт пошкодження велосипеда «Raleigh», на якому в момент ДТП рухався позивача, підтверджується і фотокартками такого транспортного засобу. Однак, матеріали справи не містять доказів неможливості відновлення (ремонту) такого велосипеду.

При цьому, як вбачається з інформації з централізованої бази даних МТСБУ, доступ до якої є загальнодоступним (https://policy-web.mtsbu.ua/), станом на 09 квітня 2020 року автомобіль «Mitsubishi» д.н.з. НОМЕР_1 не є забезпеченим транспортним засобом, і відповідно договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за яким вказаний автомобіль значиться як забезпечений транспортний засіб, а відповідач як страхувальник чи особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, на момент ДТП був відсутній (не укладався).

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані положеннями ЦК України.

Так відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норми ст.11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, акти цивільного законодавства, а також завдання моральної шкоди іншій особі.

Згідно ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Разом з тим на даний час відповідного спеціального закону, до якого відсилає бланкетна норма ст.1177 ЦК України, немає, суд приходить до висновку, до спірних правовідносин сторін підлягають застосуванню загальні правила цивільної відповідальності за завдання шкоди фізичній особі в рамках деліктних правовідносин.

Так, відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 ст.1167 ЦК України.

Нормою ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності тощо) володіє транспортним засобом, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Нормою ст.16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а отже і про можливість задоволення позову, однак частково. Свою правову позицію суд мотивує наступним.

Аналіз положень ст.11, 23, 1167, 1188 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди (наявність втрат у немайновій сфері потерпілої особи); протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Перераховані складові фактичної підстави для відповідальності за заподіяння моральної шкоди є колом тих обставин, які повинні бути встановлені судом. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду. Виключенням є передбачені ч.2 ст.1167 ЦК України випадки, коли моральна шкода відшкодовується незалежно від вини її заподіювача. Необхідним, зокрема, є з`ясування, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому при визначені розміру компенсації моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.

Наведені правові висновки суду узгоджуються із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 16 жовтня 2019 року по справі №148/2109/17, від 04 березня 2020 року по справі №641/3547/17, від 22 липня 2020 року №520/11029/14-ц, від 10 лютого 2021 року по справі №199/6521/19, від 29 вересня 2021 року по справі №757/33629/19-ц.

Велосипед не вважається джерелом підвищеної небезпеки, так як цей транспортний засіб не має двигуна, а рухається внаслідок дії мускульної сили людини, яка знаходиться на ньому. Отже, його експлуатація є повністю контрольованою, а ознаками джерела підвищеної небезпеки є неможливість повного контролю з боку людини, наявність шкідливих властивостей, велика ймовірність завдання шкоди тощо. Отже, зіткнення автомобіля з велосипедом у цій конкретній ситуації не може бути кваліфіковано як взаємодія кількох джерел підвищеної небезпеки. Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10 січня 2019 року по справі №350/1425/17, від 01 вересня 2020 року по справі №357/6237/19.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків даності не є реабілітуючою підставою, та не виправдовує особу, яка вчинила кримінально каране діяння, а тому потерпіла особа не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди в порядку цивільного судочинства. Такий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2018 року по справі №729/1480/13-к, від 17 травня 2018 року по справі №445/1569/15-к, від 26 червня 2018 року по справі №570/3743/15-к, від 03 жовтня 2018 року по справі №125/1183/15-к, від 03 липня 2019 року по справі №438/1545/15-ц, від 19 листопада 2019 року по справі №345/2618/16-к, від 17 листопада 2020 року по справі №333/6733/16-к, від 14 липня 2021 року по справі №766/8892/17, від 04 листопада 2022 року по справі №133/2253/19.

Стосовно обставин спірних правовідносин сторін у даній справі, то в суду не викликає сумнівів дійсність завдання позивачу відповідачем внаслідок вчинення останнім кримінально караного діяння моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких зазнав позивач внаслідок завдання йому фізичного болю та страждань у зв`язку із ушкодженням його здоров`я (завдання тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості), необхідності лікування, зміни позивачем свого звичного укладу життя через необхідність проходження лікування, докладання додаткових зусиль з приводу відновлення своїх порушених прав шляхом звернення до суду із даним позовом, оскільки відповідач не компенсував позивачу його моральних страждань в позасудовому порядку, а також у зв`язку із пошкодженням майна позивача велосипеду «Raleigh». Діяння відповідача, яке зумовило завдання позивачу наведених моральних страждань, полягало у спричиненні ДТП від 09 квітня 2020 року, в момент якої саме відповідач керував джерелом підвищеної небезпеки, а відтак за законом несе обв`язок з відшкодування завданої таким джерелом підвищеної небезпеки шкоди. При цьому, матеріали цивільної справи не містять жодних доказів того, що шкоди позивачу було завдано внаслідок непереборної сили або умислу самого позивача. Разом з тим, стороною позивача суду не надані достатні докази, що об`єктивно свідчили б про заподіяння позивачу такої моральної шкоди і настання таких суттєвих негативних наслідків саме для його психологічного стану, які б дозволяли обґрунтувати заявлений в позові грошовий розмір моральної шкоди. Зокрема, позивачем не подано доказів в обґрунтування таких заявлених ним підстав/причин, що обумовили завдання моральної шкоди, як те, що позивач є єдиним годувальником своєї родини, через отримані тілесні ушкодження півроку не міг працювати та дотепер не повністю відновив стан свого здоров`я. Деякі підстави, а саме отримання тещою позивача декілька років тому травми, необхідність звільнення дружини позивача для догляду за матір`ю не тільки не доведені, але й не стосуються предмету доказування взагалі. З урахуванням викладеного суд, керуючись вимогами розумності та справедливості при визначенні розміру відшкодування, вважає позовні вимоги про стягнення моральної шкоди такими, що підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 40000 гривень.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд також враховує, що позов пред`явлено до належного відповідача, оскільки в контексті встановлених судом фактичних обставин спірних правовідносин сторін у справі у МТСБУ у відповідності до норми ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не виник обов`язок зі сплати на користь позивача регламентної виплати з компенсації позивачу завданої відповідачем моральної шкоди.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, керуючись нормами ст.ст.133, 141 ЦПК України, враховуючи види судових витрат по справі та результат розгляду справи, а також звільнення позивача на підставі ст.5 ч.1 п.2 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору за подання даної позовної заяви, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 858,88 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.11, 15, 16, 23, 1167, 1177, 1187 ЦК України, ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-82, 89, 95, 133, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 40000 гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

У рахунок відшкодування судових витрат по справі стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 858,88 гривень.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне заочне рішення суду складено 09 жовтня 2023 року.

Суддя А.М. Авраменко