Справа №705/5806/19
2/705/239/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Єщенко О.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Щербакової Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловим приміщенням та вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у нерухомому майні,

ВСТАНОВИВ:

12.12.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловим приміщенням та вселення, в якому просив: встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши йому, ОСОБА_1 , в користування 2 кімнату площею 7,6 кв.м., відповідачці виділити в користування 3 кімнату площею 9,9 кв.м., 1 кімнату площею 18,5 кв.м., балкон площею 0,5 кв.м. кухню площею 5,0 кв.м., коридор площею 4,2 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м. залишити в спільному користуванні; вселити його, ОСОБА_1 , в квартиру АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідачки на його користь судовий збір в сумі 1536,80 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 8000,00 грн.

В обґрунтування позову посилався на те, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.01.2018 він є власником 5/24 частин квартири АДРЕСА_1 . Згідно договору дарування від 17.10.2019 він є власником 5/24 частин квартири АДРЕСА_1 . Таким чином його частка у зазначеній квартирі становить 5/12 частин. Відповідач ОСОБА_2 є власником 7/12 частин квартири АДРЕСА_1 . Після набуття ним права власності на 5/12 частин квартири він звернувся до відповідача з пропозицією в добровільному порядку вирішити питання щодо користування житловим приміщенням, проте відповідач не тільки не бажає встановити порядок користування в добровільному порядку, а навіть не впускає його до квартири, що змусило звернутися його з позовом до суду. Квартира, співвласниками якої вони є, розташована на 2 поверсі 2-поверхового будинку та складається з 3 кімнат житловою площею 36,0 кв.м., в тому числі 1 кімната 18,5 кв.м., 2 кімната 7,6 кв.м., 3 кімната 9,9 кв.м., кухня площею 5,0 кв.м., коридор площею 4,2 кв.м., ванна кімната площею 2,6 кв.м., балкон 0,5 кв.м. Загальна площа квартири 48,3 кв.м. З огляду на документи, що посвідчують право власності їм належить право користуватись житловою площею у зазначеній квартирі: йому 15,0 кв.м. (36,0 : 5/12 = 15,0 кв.м., відповідачу 21 кв.м. (36,0 : 7/12 = 21,0 кв.м.). Оскільки кожному з них виділити відповідно частці ізольовану площу для користування не можливо, тому вважає, що йому в користування може бути виділено 2 кімнату площею 7,6 кв.м., відповідачці може бути виділено в користування 3 кімнату площею 9,9 кв.м., 1 кімнату площею 18,5 кв.м., балкон площею 0,5 кв.м. кухню площею 5,0 кв.м., коридор площею 4,2 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м. залишити в спільному користуванні. Вважає, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Проте, спірна квартира не може бути поділена в натурі, оскільки неможливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири, а конфліктні відносини між ними перешкоджають домовитися про порядок користування квартирою. Вважає, що встановлення порядку користування квартирою не порушить їх прав та в повній мірі захистить його права на користування своєю власністю. Встановлення порядку користування квартирою необхідне для того, щоб уникнути постійних суперечок та конфліктів між співвласниками спірної квартири. Запропонований шлях відновлення порушеного права є адекватним порушенню і узгоджується з приписами ст. 16 ЦК України.

10.08.2020 відповідач ОСОБА_2 подала до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 про встановлення порядку користування житловим приміщенням, в якому просила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловим приміщенням та вселення в повному обсязі. Зазначила, що в разі задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про виділення їй в користування кімнати площею 9,9 кв.м. і залишення у спільному користуванні кімнату площею 18,5 кв.м. та нежитлові приміщення площею 12,3 кв.м. буде порушено її законне, гарантоване Конституцією України право власності на нерухоме майно, оскільки відповідно до правовстановлюючих документів на спірну квартиру, їй на праві приватної власності належить 7/12 часток цієї квартири, тобто 28,17 кв.м. від загальної площі квартири, а не 9,9 кв.м., як пропонує ОСОБА_1 . Сам позивач визнає, що кожен з них має право на володіння і користування тією часткою спірної квартири, яка відповідає його частці. Позовна заява ОСОБА_1 це фактично позов про реальний поділ нерухомого майна, який провести неможливо. Сам ОСОБА_1 у позовній заяві визнає, що розподілити квартиру неможливо, між ними існують конфліктні стосунки, які унеможливлюють добровільну домовленість про поділ майна, а як наслідок, такі обставини унеможливлюють їх спільне проживання в одній квартирі, при цьому маючи у спільному користуванні як житлову кімнату, так і нежитлові приміщення квартири. У цьому випадку виникає питання, як ОСОБА_1 , людина, яка не являється членом її родини, не являється її близьким родичем та близькою їй людиною, уявляє їх спільне користування житловою кімнатою площею 18,5 кв.м. Крім визнання позивачем факту неможливості проведення реального поділу квартири, висновком ПП «Техбудексперт» від 02.06.2019 № 02/04-19/БУД доведено, що вищезазначена спірна квартира поділу не підлягає. Також в даному випадку наведено єдиний можливий варіант розподілу квартири це виплата з її сторони компенсації ОСОБА_1 його частки в квартирі в розмірі 100958,00 грн. Порядок користування спірною квартирою, який просить визначити ОСОБА_1 не відповідає його частці у праві власності на квартиру та призведе до порушення її прав, виходячи з розміру належної кожному із них частки у спірному майні. Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 щодо вселення, то ним не надано доказів того, що він, на даний час не може користуватись своєю часткою спірної квартири, а вона йому перешкоджає у цьому.

10.08.2020 відповідач ОСОБА_2 подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у нерухомому майні, в якій просила: відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловим приміщенням і вселення, в повному обсязі; припинити право власності ОСОБА_1 на 5/12 часток від загальної площі квартири АДРЕСА_1 , визнавши за ОСОБА_2 право власності на 5/12 часток від загальної площі квартири АДРЕСА_1 ; судові витрати, понесені ОСОБА_2 при розгляді справи № 705/5806/19, стягнути з ОСОБА_1 .

В обґрунтування зустрічного позову посилалась на те, що відповідно до договору дарування від 25.03.2015 вона являється власником 7/12 часток (58,33%) квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 48,3 кв.м., тобто їй на праві приватної власності належить 28,17339 кв.м. вказаної квартири. Другим співвласником цієї квартири являється ОСОБА_1 , якому належить на праві приватної власності 5/12 часток (41,67%), а як наслідок 20,122661 кв.м. від загальної площі квартири. ОСОБА_1 у позовній заяві визнає, що розділити квартиру неможливо, між ними існують конфліктні стосунки, які унеможливлюють добровільну домовленість про поділ майна, а як наслідок, такі обставини унеможливлюють їх спільне проживання в одній квартирі. Висновком ПП «Техбудексперт» від 02.06.2019 № 02/04-19/БУД встановлено, що вищезазначена спірна квартира поділу не підлягає. Також в даному випадку наведено єдиний можливий варіант розподілу квартири це виплата з її сторони компенсації ОСОБА_1 його частки в квартирі в розмірі 100958,00 грн.

Її частка у спірній квартирі значно більша, а тому частка ОСОБА_1 може бути визнана незначною. Відповідно до висновку ПП «Техбутексперт» від 02.06.2019 № 02/04-19/БУД вищевказана спірна квартира реальному поділу не підлягає, а тому, відповідно до загальної частини 2 ст. 183 ЦК України являється неподільним майном. Позивач за первісним позовом також визнає, що спірна квартира є нероздільною. Спільне володіння і користування спірною квартирою є неможливим, оскільки між ними існують неприязливі стосунки, які є на даний момент, а у разі спільного користування квартирою можуть перерости в ще більш агресивні. ОСОБА_1 не бажає іти з нею на контакт, на її неодноразові усні звернення до нього про вирішення питання мирним шляхом не реагує, та не відповідає на усні та письмові її звернення до нього по цьому питанню. Задоволення зустрічного позову не завдасть істотної шкоди інтересам ОСОБА_1 , оскільки вона сплачує йому грошові кошти за його 5/12 частки у спірній квартирі. Крім того, у разі незгоди з визначеним ПП «Техбудексперт» розміром відшкодування (100958,00 грн), ОСОБА_1 може провести свою оцінку спірної квартири і у тому разі, якщо по його оцінці сума відшкодування буде більшою, вона, до кінця закінчення розгляду даної справи доплатить різницю.

Крім викладеного, позивач за зустрічним позовом стверджує, що припинення права власності не завдасть істотної шкоди ОСОБА_1 , оскільки він фактично являється співвласником 3/84 частки житлового будинку АДРЕСА_2 , який був придбаний ним у шлюбі з ОСОБА_3 04.07.2009, а тому житлом забезпечений.

Ухвалою від 11.01.2022 прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у нерухомому майні. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловим приміщенням та вселення.

03.02.2023 позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 подано до суду відзив на зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у нерухомому майні, в якому він просив суд відмовити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до нього про припинення права власності на частку у нерухомому майні. У відзиві зазначив, що з вимогами, викладеними позивачем у зустрічному позові він не погоджується, не визнає їх та заперечує з підстав, зазначених у поданій ним позовній заяві. Вважає, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Проте, спірна квартира не може бути поділена в натурі, оскільки неможливо виділити сторонам ізольовані житлові та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири, а недоброзичливі відносини зі сторони ОСОБА_2 перешкоджають домовитися про порядок користування квартирою. Вважає, що встановлення порядку користування квартирою не порушить їх прав та в повній мірі захистить його права на користування своєю власністю. Встановлення порядку користування квартирою необхідне йому для того, щоб уникнути на майбутнє постійних суперечок між співвласниками спірної квартири. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що різниця між їх частками є незначною. Проте він вважає, що вони мають майже рівні частки. Також іншого житла він не має, а тому примусове, на підставі рішення суду припинення його права власності завдасть йому істотної шкоди, його інтересам як співвласника та членам його сім`ї. Посилання на висновок будівельно-технічного дослідження, яке складено не експертом, а спеціалістом-будівельником, та ще й до того, як було відкрито провадження у справі, не може бути взято до уваги, оскільки дане дослідження проводилось не в рамках даного цивільного провадження та не судовим експертом, а тому не може бути доказом в силу ст. 76 ЦПК України.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 у судовому засіданні просив суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Вважає свої вимоги обґрунтованими, такими, що відповідають дійсності. Зазначив, що позовні вимоги за зустрічним позовом він не визнає та просить суд відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 адвокат Мельник О.Ф. у судовому засіданні просив суд задовольнити позовні вимоги за первісним позовом в повному обсязі та на цій підставі у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 у судовому засіданні просила суд відмовити позивачу у задоволенні первісного позову в повному обсязі. Її позовні вимоги про припинення права власності на частку у нерухомому майні задовольнити повністю.

Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 адвокат Трепак О.І. у судовому засіданні просив суд задовольнити позовні вимоги за зустрічним позовом в повному обсязі та на цій підставі у задоволенні первісного позову відмовити з підстав, зазначених у зустрічному позові. Крім того зазначив, що спірна квартира не підлягає розподілу, встановлення порядку користування нею порушує права та інтереси ОСОБА_2 , тому право власності за ОСОБА_1 на частку спірної квартири необхідно припинити та визнати за ОСОБА_2 право власності на 5/12 часток від загальної площі квартири АДРЕСА_1 .

Вислухавши сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти, відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків.

Відповідно до Договору дарування частки квартири від 17.10.2019, посвідченого приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Крижанівською І.В., ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_1 прийняв у дар 5/24 часток квартири під номером АДРЕСА_1 .

Згідно зі Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 11.01.2018 ОСОБА_1 успадкував після смерті ОСОБА_5 5,24 частки квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 35451974 від 25.03.2015 ОСОБА_2 належить 7/12 частин квартири АДРЕСА_1 , на підставі Договору дарування частки квартири від 25.03.2015, посвідченого приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Черповицькою І.Ю.

У технічному паспорті на квартиру АДРЕСА_1 зазначена технічна характеристика квартири, відповідно до якої квартира посімейного заселення розташована на 2 поверсі 2 поверхового будинку та складається з 3 кімнат житловою площею 36,0 кв.м, в тому числі 1 кімната 18,5 кв.м, 2 кімната 7,6 кв.м, 3 кімната 9,9 кв.м, кухня площею 5,0 кв.м, коридор площею 4,2 кв.м, ванна кімната площею 2,6 кв.м, балкон 0,5 кв.м. Загальна площа квартири 48,3 кв.м.

Відповідно до висновку ПП «Техбудексперт» № 02/04-19/БУД будівельно-технічного дослідження по розподілу житлової квартири АДРЕСА_1 від 02.06.2019, складеного спеціалістом-будівельником В.І.Ленер, виділити кожній із сторін відокремлену частину квартири з самостійним виходом (окрему квартиру), виходячи із часток 7/12 до 5/12, враховуючи вимоги Державних будівельних норм України ДБН В,2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», відомчих будівельних норм ВСН 61-89 (р) «реконструкція і капітальний ремонт житлових будинків. Норми проектування Державних будівельних норм України ДБН 2.5-20-2001 «Газопостачання» не є можливим, так як житлова квартира, що припадає на 5/12 частки буде становити 19,90 кв.м, при нормативній мінімальній площі на однокімнатну житлову квартиру 24,30 кв.м.

Згідно з даним висновком варіант № 1 розподілу житлової квартири: виділення одному з співвласників грошової компенсації за 5/12 частини спірної житлової квартири за угодою сторін. При відсутності такої угоди судом по дійсній (ринковій) вартості житлової квартири на час розгляду справи. Ринкова вартість трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , станом на 12.06.2019 становить 242300,00 грн, 5/12 частин вартості квартири становить 100958,00 грн.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення порядку користування житловим приміщенням суд зазначає таке.

За змістом статей 355, 356, 358 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Як зазначено в п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 (із змінами і доповненнями) «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Статтею 150 ЖК Української РСР визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з частиною першою статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За змістом статей 47, 48 ЖК Української РСР жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі. Норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

У постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 у справі

№ 6-1500цс15 зазначено, що стаття 358 ЦК України свідчить про те,

що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників щодо спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду

від 03.10.2018 у справі № 363/928/16 (провадження № 61-24395св18), від 26.05.2021 у справі № 750/11539/18 (провадження № 61-15087св20), від 12.08.2021 у справі № 644/5579/19 (провадження № 61-5255св20), від 08.09.2021 у справі № 761/44705/19 (провадження № 61-10474св21), від 15.09.2021 у справі № 719/637/20 (провадження № 61-11437св21).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з технічним паспортом на квартиру в квартирі наявні три кімнати загальною площею 36,0 кв.м, у тому числі 1 кімната 18,5 кв.м, 2 кімната 7,6 кв.м, 3 кімната 9,9 кв.м.

Враховуючи, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 має намір вселитися в квартиру, при цьому між співвласниками існує спір щодо порядку користування житлом, беручи до уваги відсутність між ними родинних зв`язків, розмір житлової площі, що припадає на одну особу, норму житлової площі для надання одній особі й вимоги, що ставляться до жилого приміщення та наявність у квартирі кількох ізольованих жилих кімнат, з метою встановлення нормальних житлових умов, суд вважає за справедливе позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення порядку користування житловим приміщенням задовольнити в повному обсязі, встановити наступний порядок користування житлом, що відповідатиме допустимим розмірам житлової площі на кожну особу: виділити ОСОБА_1 в користування 2 кімнату площею 7,6 кв.м; виділити ОСОБА_2 в користування 3 кімнату площею 9,9 кв.м; 1 кімнату площею 18,5 кв.м, балкон площею 0,5 кв.м кухню площею 5,0 кв.м, коридор площею 4,2 кв.м, ванну кімнату площею 2,6 кв.м залишити в спільному користуванні.

На переконання суду такий порядок відповідає допустимим розмірам житлової площі на кожну особу та не призведе до погіршення житлових умов цих осіб, а також буде збережено цільове призначення квартири.

При цьому відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 , яка заперечувала проти встановлення запропонованого ОСОБА_1 порядку користування квартирою, за яким кожному із співвласників виділяється окрема ізольована кімната, не запропонувала іншого варіанта користування спірним житлом. Наявність підстав для встановлення іншого порядку користування квартирою, ніж встановлений судом, ОСОБА_2 не довела.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про вселення суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України).

За правилами ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 383 ЦК України передбачає, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та членів його сім`ї; в свою чергу ст. 391 ЦК України визначене право власника майна, за наявності дій, спрямованих на перешкоджання вільного користування та розпорядження власником своїм майном, вимагати усунення таких перешкод.

Аналіз наданих сторонами доказів, в тому числі із вимогою зустрічним позовом ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у нерухомому майні, надають суду зробити висновок, що дійсно, зі сторони ОСОБА_2 має місце перешкоджання ОСОБА_1 , як повноцінному співвласнику 5/12 частки майна, у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , а відтак первісний позов у частині вселення ОСОБА_1 в квартиру підлягає до задоволення та захисту прав позивача за первісним позовом шляхом його вселення в означену квартиру.

При вирішенні судом зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у нерухомому майні суд враховує, що ОСОБА_2 у позовних вимогах просила суд припинити право власності ОСОБА_1 на 5/12 часток від загальної площі квартири АДРЕСА_1 , визнавши за нею право власності на зазначену частку.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

У пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 судам слід враховувати, що оскільки за чинним законодавством суд вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним.

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .

За висновком ПП «Техбудексперт» № 02/04-19/БУД будівельно-технічного дослідження по розподілу житлової квартири АДРЕСА_1 від 02.06.2019, складеного спеціалістом-будівельником В.І.Ленер, виділити кожній із сторін відокремлену частину квартири з самостійним виходом (окрему квартиру), виходячи із часток 7/12 до 5/12, враховуючи вимоги Державних будівельних норм України ДБН В,2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», відомчих будівельних норм ВСН 61-89 (р) «реконструкція і капітальний ремонт житлових будинків. Норми проектування Державних будівельних норм України ДБН 2.5-20-2001 «Газопостачання» не є можливим, так як житлова квартира, що припадає на 5/12 частки буде становити 19,90 кв.м, при нормативній мінімальній площі на однокімнатну житлову квартиру 24,30 кв.м.

Згідно з даним висновком варіант № 1 розподілу житлової квартири: виділення одному з співвласників грошової компенсації за 5/12 частини спірної житлової квартири за угодою сторін. При відсутності такої угоди судом по дійсній (ринковій) вартості житлової квартири на час розгляду справи. Ринкова вартість трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , станом на 12.06.2019 становить 242300,00 грн. 5/12 частин вартості квартири становить 100958,00 грн.

На виконання приписів ч. 2 ст. 365 ЦК України ОСОБА_2 внесено 100958,00 грн на депозитний рахунок суду, що підтверджується квитанцією № 58 від 08.08.2020 та відповідає висновку експерта.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги за зустрічним позовом не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що завдана внаслідок такого припинення шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Подібна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 22.07.2020 № 201/10029/17.

Аналіз положень статті 365 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 908/1754/17 зроблено висновок, що відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності.

Подібний за змістом правовий висновок міститься і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.10.2019 в справі № 750/11178/17.

Втручання у право власності може бути виправданим згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод й буде відповідати усталеній прецедентній практиці Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.

Суд при розгляді справи не бере до уваги посилання відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 на невідповідність висновку ПП «Техбудексперт», оскільки, будучи ознайомленим із зазначеним висновком, та не погоджуючись з оцінкою нерухомого майна, ОСОБА_1 клопотання про проведення повторної експертизи не заявляв.

У ході судового розгляду справи на підставі досліджених доказів, судом не встановлено наявність всіх підстав, передбачених п.п. 1-4 ч. 1, ч. 2 ст. 365 ЦК України, для задоволення позову в частині припинення права власності відповідача.

Судом встановлено, що належна ОСОБА_1 частина квартири дійсно не може бути виділена в натурі, що встановлено висновком ПП «Техбудексперт». Спірна квартира є неподільною.

При цьому, відповідачу за зустрічним позовом ОСОБА_1 на праві власності належить 5/12 частин спірної квартири, що на переконання суду, порівняно з часткою позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 у праві спільної власності на квартиру, яка становить 7/12 частини, не є незначною. Крім того, ОСОБА_2 не доведено, що припинення права власності ОСОБА_1 на частину квартири не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Враховуючи викладене вище суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у нерухомому майні.

Питання присудження компенсації на підставі ст. 365 ЦК України, визначення її розміру належить до компетенції суду. Тому, саме судом, в межах справи мають вирішуватися інші питання щодо сум, внесених на депозитний рахунок суду, зокрема й питання повернення таких коштів у випадку, коли підстава їх перебування на рахунку відпала.

Депозитний рахунок суду, який відкритий в управлінні державної казначейської служби не є бюджетним рахунком, а є спеціальним реєстраційним рахунком для обліку депозитних сум. Кошти, які зараховуються на цей рахунок є власністю осіб, що їх внесли та підлягають поверненню або перерахуванню за призначенням із настанням відповідних умов.

Оскільки позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 08.08.2020 були сплачені кошти на депозитний рахунок суду у розмірі 100958 грн 00 коп., що підтверджується квитанцією № 58, та враховуючи, що підстава для знаходження грошових коштів на депозитному рахунку суду відпала, вказані грошові кошти підлягають поверненню власнику, ОСОБА_2 .

Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому судовий збір, який сплатив позивач за первісним позовом ОСОБА_1 при зверненні до суду, відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в розмірі 1536 грн 80 коп.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, які, як зазначив позивач за первісним позовом ОСОБА_1 у позовній заяві, він поніс на оплату послуг адвоката щодо надання правничої допомоги в розмірі 8000 гривень, суд виходить з того, що згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Представником ОСОБА_1 адвокатом Мельником О.Ф. на підтвердження витрат на правничу допомогу додано: копію договору про надання правової допомоги від 24.10.2019; копію квитанції до прибуткового касового ордеру б/н від 24.10.2019 на суму 8000 грн; розрахунок-опис витрат на правничу допомогу.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо, - є неспівмірним.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

ОСОБА_2 під час розгляду справи клопотань чи заяв про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не заявляла.

У зв`язку з викладеним, суд доходить висновку, що з ОСОБА_2 необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 гривень.

Крім того враховуючи, що в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 відмовлено, відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати зі сплати судового збору з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст.12, 13, 141, 223, 229, 258, 259, 264, 265, 268, 273, суд

УХВАЛИВ:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловим приміщенням та вселення задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 :

- виділити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в користування 2-у кімнату площею 7,6 кв.м;

- виділити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в користування 3-ю кімнату площею 9,9 кв.м;

- 1-у кімнату площею 18,5 кв.м, балкон площею 0,5 кв.м, кухню площею 5,0 кв.м, коридор площею 4,2 кв.м, ванну кімнату площею 2,6 кв.м залишити в спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Вселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сплачений ним судовий збір у розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , витрати на правничу допомогу у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у нерухомому майні відмовити.

Повернути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошові кошти в сумі 100958 (сто тисяч дев`ятсот п`ятдесят вісім) гривень, які були внесені нею 08 серпня 2020 року на депозитний рахунок Уманського міськрайонного суду Черкаської області згідно з квитанцією № 58 від 08 серпня 2020 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду через Уманський міськрайонний суд Черкаської області шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 ; АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_2 ; АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повне рішення складене 06.10.2023.

Суддя О.І.Єщенко