КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/9099/2022
справа №373/100/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Верланова С.М., Нежури В.А.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою адвоката Панченко Тетяни Анатоліївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , та за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Переяславської міської ради на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Свояка Д.В.,

у справі за позовом Виконавчого комітету Переяславської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: Виконавчий комітет Тетіївської міської ради, ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Переяславської міської ради, про скасування усиновлення, -

встановив:

У січні 2022 року до суду звернувся Виконавчий комітет Переяславської міської ради (як орган опіки та піклування) з позовом про скасування усиновлення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є усиновленими дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

При народженні ОСОБА_3 був зареєстрований як ОСОБА_5 , а ОСОБА_4 як ОСОБА_6 . Біологічними батьками дітей є ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які позбавлені батьківських прав відносно дітей згідно рішення Тетіївського районного суду Київської області від 27 грудня 2012 року у справі №1026/2226/12 та від 20 березня 2013 року у справі 380/211/13-ц.

Вказує, що рішенням Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 20 січня 2014 року спільну заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволено.

Рішенням Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 14 червня 2019 року шлюб відповідачів розірвано.

Рішенням Виконавчого комітету Переяславської міської ради від 24 вересня 2019 року місце проживання дітей визначено з батьком.

Наказом Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2019 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на обох дітей у розмірі 1/3 частини від доходів матері.

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду про позбавлення батьківських прав обох батьків по відношенню до обох дітей.

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про скасування усиновлення щодо ОСОБА_3 , яким мотивований тим, що ОСОБА_2 не знав про психічний розлад ОСОБА_3 на момент усиновлення.

Позивач вказує, що дітям не забезпечується сімейного виховання, продовження перебування дітей у статусі усиновлених не відповідає їх інтересам. ОСОБА_1 не займається дітьми взагалі, не проживає з ними, не підтримує з ними стосунки впродовж останніх двох років, не забезпечує сімейного виховання.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2023 року закрито провадження у справі у частині позовних вимог щодо скасування усиновлення ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Мотивуючи наведеним, з урахуванням заяви про відмову від частини позовних вимог, просить суд скасувати усиновлення ОСОБА_1 відносно дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області рішенням від 10 березня 2023 року у задоволенні позову відмовив.

Не погодившись з ухваленим рішенням, адвокатом Панченко Т.А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом не зроблено висновків по суті позовних вимог. Вказує, що обставини спільного проживання або виконання батьківських обов`язків ОСОБА_1 не входили в предмет спору чи доказування у справі, відтак не підлягали правовій оцінці.

Вказує, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову, проте не вказав, яким чином збереження усиновлення відповідатиме інтересам дітей та забезпечує їм сімейне виховання з боку ОСОБА_1 .

Посилається на неправильне застосування статті 238 СК України та правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові №175/1713/20 від 23 червня 2022 року.

Вказує, що збереження усиновителя не забезпечить дитині ні можливості права на нормальні умови проживання, ні сімейного виховання, ні спілкування з іншими дітьми та сестрою.

Уважає, що задоволення позову дозволить забезпечити можливість для реабілітації права ОСОБА_9 влаштування в прийомну сім`ю, надання психологічної реабілітації або медичної допомоги.

Мотивуючи наведеним, просить суд рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Не погодившись з ухваленим рішенням, Виконавчим комітетом Переяславської міської ради подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків обставинам справи.

Вказує, що предметом спору є не спільне проживання або виконання батьківських обов`язків відповідачкою, а невідповідність усиновлення інтересам усиновлених дітей, незабезпечення їм сімейного виховання з боку ОСОБА_1 .

Вказує, що обидві дитини ( ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ) не відчувають до відповідачки ОСОБА_1 жодної батьківської прив`язаності, не вважають та не називають її мамою, не бажають з нею спілкуватись і проживати з нею, не включають відповідачку в коло сім`ї, близьких осіб, про що діти повідомили у судовому засіданні та дитячий психолог.

Зазначає, що діти не відчувають до ОСОБА_1 як до матері жодного психологічного зв`язку, мають до неї повне ізолювання.

Вказує, що 27 березня 2023 року ОСОБА_9 зарахований до Білоцерківського дитячого будинку-інтернату до складу підопічних з 27 березня 2023 року на повне утримання в умовах стаціонару.

ОСОБА_1 не забезпечує дітям сімейного виховання, а усиновлення суперечить інтересам дітей на сьогоднішній день, оскільки позбавляє дітей відповідного статусу, а також очевидно означає, що ОСОБА_9 буде перебувати в інтернаті без можливості подальшого усиновлення або влаштування в прийомну сім`ю до повноліття.

Посилається на неправильне застосування статті 238 СК України та правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові №175/1713/20 від 23 червня 2022 року.

Мотивуючи наведеним, просить суд рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2023 року скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_11 , відповідачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Панченко Т.А., представник третьої особи - Лой К.І. доводи апеляційних скарг підтримали, просили суд апеляційні скарги задовольнити.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду повідомлений належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності третьої особи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились, розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовивши в задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що відповідачка разом із на той час чоловіком зробили свідомий вибір щодо усиновлення двох дітей, які є рідними братом та сестрою. При цьому вбачається, що батьки здійснювали спільне виховання дітей протягом близько 5 років до розірвання шлюбу. Відповідачка з власної ініціативи припинила виконувати покладені на неї обов`язки щодо виховання дітей. Очевидних ознак неблагополучності відповідачки судом не установлено.

Суд вказав, що відповідачка умисно ухилялася протягом близько 3 років від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до обох дітей. При цьому, відповідачка подавала до суду позовну заяву про позбавлення батьківських прав як її колишнього чоловіка - ОСОБА_2 , так і її самої по відношенню до обох дітей.

Суд установив, що ОСОБА_3 не втратив емоційного зв`язку з відповідачкою та бажає відновлення спілкування з нею. ОСОБА_4 в силу свого віку та тривалої відсутності відповідачки у своєму житті не асоціює її як члена сім`ї, але ідентифікує як мати.

Суд першої інстанції зробив висновок, що установлені судом обставини свідчать про ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей, що відповідає підставам позбавлення батьківських прав, передбаченим пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України, та може бути нею виправлено, якщо вона виявить відповідне бажання. Суд уважав, що установлені обставини не дають підстав для задоволення позову про скасування усиновлення.

Установлено, що рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 27 грудня 2012 року позбавлено батьківських прав ОСОБА_7 відносно дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 20 березня 2013 року позбавлено батьківських прав ОСОБА_12 відносно дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12-13).

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 20 січня 2014 року задоволено заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про усиновлення. ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , оголошено усиновлювачами ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Внесено зміни до актового запису про народження за №116 від 24 вересня 2009 року де в розділі «Відомості про дитину» в графі прізвище вказати: прізвище ОСОБА_3 , в графі по батькові вказати: ОСОБА_3 , в графі місце народження вказати: місто Переяслав-Хмельницький Київської області, в графі батько вказати: ОСОБА_2 , в графі мати вказати: ОСОБА_1 .

Внесено зміни до актового запису про народження за №3 від 16 березня 2012 року де в розділі «Відомості про дитину» в графі прізвище вказати: прізвище ОСОБА_4 , в графі по батькові вказати: ОСОБА_4 , в графі місце народження вказати: місто Переяслав-Хмельницький Київської області, в графі батько вказати: ОСОБА_2 , в графі мати вказати: ОСОБА_1 (а.с. 14-16).

З даних свідоцтва про народження, виданого повторно 12 березня 2014 року НОМЕР_1 установлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батьками дитини вказано ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (а.с.9).

З даних свідоцтва про народження, виданого повторно 13 березня 2014 року НОМЕР_2 установлено, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 . Батьками дитини вказано ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (а.с.10).

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2019 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.17-18).

Рішенням Виконавчого комітету Переяславської міської ради від 24 вересня 2019 року №403-21 надано ОСОБА_2 висновок про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_2 (а.с.19).

Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області 24 грудня 2019 року видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 аліменти на сина ОСОБА_3 та дочку ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 02 грудня 2019 року, до досягнення найстаршою дитиною - ОСОБА_3 повноліття (а.с.20).

Відповідно до даних висновків від 11 червня 2013 року, виданих Тетіївською ЦРЛ про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дітей, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мають розлади психологічного і мовного розвитку, код F80, F84 (а.с.34-35).

З даних виписок з медичних карток ОСОБА_3 від 19 червня 2019 року та 19 серпня 2020 року діагноз психічного розладу ОСОБА_3 змінився з F80, F84 на F90.1 та в подальшому на F06.8 (а.с.36-38).

З даних акту обстеження житлово-побутових умов від 11 листопада 2021 року №52 убачається, що відповідачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає по АДРЕСА_2 , має двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розлучена, діти проживають разом із батьком ОСОБА_2 по АДРЕСА_3 . Участі у вихованні дітей не приймає (а.с. 43).

Відповідно до інформації Переяславської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів №2 від 11 листопада 2021 року №212, з моменту зарахування ОСОБА_3 до школи в 2019 році мати ОСОБА_1 в освітньому процесі участі не брала: батьківські збори не відвідувала, з учителями не спілкувалась, станом навчання дитини не цікавилась, не переймалась шкільним і позашкільним життям сина, вихованням ОСОБА_9 не займалась (а.с. 44).

З даних інформації Переяславської загальноосвітньої школи І ступеня №6 від 11 листопада 2021 року №54 убачається, що протягом останніх двох років мати не цікавилась навчанням, вихованням, розвитком та інтересами ОСОБА_4 . Жодного разу не відвідала батьківські збори та заходів у закладі освіти. Жодного звернення з боку матері, ОСОБА_1 , ні в телефонному, ні в онлайн, ні в офлайн режимі до класного керівника щодо успіхів чи проблем у навчанні дочки не було (а.с. 45).

З даних листа Центру надання соціальних послуг та соціальної інтеграції від 10 листопада 2021 року №298 установлено, що ОСОБА_3 проходив реабілітацію у стаціонарному відділенні комплексної реабілітації осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та дітей групи ризику з 02 вересня 2021 року, як дитина з інвалідністю. Жоден із батьків не відвідує хлопчика та не забирає на вихідні чи святкові дні (а.с. 46).

З даних довідки Центру надання соціальних послуг та соціальної інтеграції від 06 квітня 2022 року №94, установлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно проходив реабілітацію на цілодобовому перебуванні в стаціонарному відділенні комплексної реабілітації осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та дітей групи ризику з 02 вересня 2021 року (а.с. 107).

З даних характеристики ОСОБА_3 , складеної Центром надання соціальних послуг та соціальної інтеграції, установлено, що дитина з 02 вересня 2021 року отримує реабілітаційні послуги в стаціонарному відділенні комплексної реабілітації осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та дітей групи ризику з діагнозом: наслідки органічного ураження ЦНС змішаного генезу у формі гіперкінетичного розладу, розладу поведінки з опозиційно-викликаючими розладами, з важкістю соціального функціонування в дитячому віці, з ускладненням вторинною параціальною затримкою комунікативної поведінки, з делінквентивними проявами з підвищеними показниками психопатизації, емоційних і вищих когнітивних передумов психічного розвитку (а.с. 111).

З даних листа Центру надання соціальних послуг та соціальної інтеграції від 08 квітня 2022 року №103, убачається, що ОСОБА_3 проходив реабілітацію у стаціонарному відділенні комплексної реабілітації осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та дітей групи ризику з 02 вересня 2021 року, як дитина з інвалідністю. Перебував у відділенні цілодобово. За час перебування мама хлопчика жодного разу не провідала дитину. Батько приносив ліки, одяг, тощо по дзвінку працівників закладу. Навчальним процесом чи здоров`ям ОСОБА_9 батьки не цікавилися зовсім (а.с. 112).

Відповідно до даних висновку експерта №595 від 08 вересня 2022 року за результатами проведення судово-психологічної експертизи, у психоемоційному стані ОСОБА_3 відмічаються: тривожність, переважання зниженого настрою, тривала емоційна напруга, самообвинувачувальні тенденції, почуття самотності, безсилля та непотрібність, фіксованість на сімейній ситуації, що склалась, невпевненість у собі. Такі психоемоційні зміни виникли внаслідок сімейної ситуації (система поглядів виховання обох батьків до дитини, систематичні фізичні покарання, теперішня ізоляція від родини, ситуація розлуки з сестрою), що є психотравмуючими для дитини (а.с. 146-155).

Згідно даних висновку експерта №594 від 08 вересня 2022 року за результатами проведення судово-психологічної експертизи, у теперішній час індивідуально-психологічні особливості ОСОБА_1 не впливають на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у зв`язку з тривалою відсутністю реальної участі матері у вихованні дітей. Внаслідок сімейної ситуації (використання систематичних фізичних покарань, ізоляції від родини) у ОСОБА_3 зафіксовані негативні зміни в психоемоційному стані (а.с. 156-164).

Відповідно до даних висновку експерта №593 від 08 вересня 2022 року за результатами проведення судово-психологічної експертизи, притаманні ОСОБА_2 індивідуально-психологічні особливості у вигляді активності, цілеспрямованості, комунікабельності, намаганні дотримуватись соціально-прийнятних форм поведінки, соціальносприйнятливі настанови діяльності у поєднанні із його бажанням виховувати малолітню ОСОБА_4 , заперечення фізичних методів впливу на неї, емоційною близькістю з дитиною та включеність у її життя загалом можуть слугувати засадами для відчуття благополуччя дитини та її нормального розвитку.

Однак, притаманна ОСОБА_2 система виховання по відношенню до ОСОБА_4 формує у неї на сьогодні негативні емоційні реакції (ситуаційні тривожні очікування та насторога щодо наслідків власної поведінки, тривога при неможливості виконання окремих настанов батька) та нестійкість самооцінки, невпевненість у собі, та у перспективі може обумовлювати безініціативність, несамостійність, проблеми в міжособистісному спілкуванні, появу психосоматичних розладів. Система виховання ОСОБА_2 потребує обов`язкової психологічної корекції.

З урахуванням тривалої відсутності виховного впливу та системного спілкування ОСОБА_2 з ОСОБА_3 , наявні у підекспертного індивідуально-психологічні властивості на сьогодні не мають впливу на відчуття благополуччя та психічний розвиток дитини. Внаслідок сімейної ситуації (використання систематичних фізичних покарань, ізоляція від родини) у дитини відмічаються негативні зміни в емоційному стані й натепер (а.с. 165-175).

Згідно даних висновку експерта №592 від 11 серпня 2022 року за результатами проведення судово-психологічної експертизи, у психоемоційному стані ОСОБА_4 відмічаються ситуаційна тривожність та знижений настрій, реакції розгубленості в нетипових ситуаціях (поза межами вікових можливостей несамостійність поведінки), певні побоювання стосовно майбутнього брата, невпевненість у собі, недеференційоване намагання слідування настановам батька з відповідними тривожними переживаннями. Такі емоційні зміни є наслідком сімейної ситуації (система виховання, розлучення батьків, ізоляція брата від родини). Відсутність зміни виховних настанов близького оточення матиме негативні наслідки для подальшого психічного розвитку дитини (проблеми в підлітковому віці, міжособистісні конфлікти, занижену самооцінку, невпевненість у собі, психосоматичні розлади) (а.с. 175-183).

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 09 січня 2023 року задоволено позов ОСОБА_2 про скасування усиновлення малолітнього ОСОБА_3 у зв`язку із доведеністю обставин, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 238 СК України (том 2 а.с.57-60).

Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до змісту статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

Зазначені положення закріплені в статті 207 СК України.

У частині 1 статті 238 СК України визначено, що усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків.

Отже, в контексті положень про усиновлення та батьківство, усиновитель робить свідомий та виважений вибір набути прав батька стосовно дитини, яка не є його кровною, та приймає на себе кореспондуючий цьому обов`язок стати рідною людиною цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в інтересах дитини, займатися питаннями її виховання та розвитку таким чином і обсягом, яке в мінімальному значенні закріплено у законодавстві та диктується загальними уявленнями про батьківство.

Згідно із статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Статтею 5 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються.

Відповідно до частини першої, четвертої статті 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей (ратифіковано Законом № 3017-VІ (3017-17) від 15 лютого 2011 року із застереженням та заявою) усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом.

Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 роз`яснено, що усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним тільки за рішенням суду за позовами батьків, усиновлювача, опікуна, піклувальника, органу опіки та піклування, прокурора, а також усиновленої дитини, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно пункту 13 вказаної постанови усиновлення може бути скасоване, якщо: воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; між усиновлювачем і дитиною незалежно від його волі склалися стосунки, які роблять неможливим виконання ним своїх батьківських обов`язків.

Отже слід зробити висновок про те, що однією з головних критерій щодо забезпечення усиновленої дитини духовним та фізичним розвитком є сім`я. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що розвиток дитини, її виховання базується насамперед сімейному вихованні.

Завдання інституту усиновлення полягає у формуванні стабільних та гармонійних умов життя усиновленої дитини, тому, насамперед, стабільними, незмінними повинні бути самі відносини, які виникли внаслідок факту усиновлення. З метою недопущення порушення інтересів дитини частиною 1 статті 238 СК України визначено виключений перелік підстав, за наявності яких суд може скасувати усиновлення.

Звертаючись до суду, позивач обґрунтував позовні вимоги тим, що відповідачка дітьми не займається, не проживає з ними, не надає сімейного виховання.

Позивачем не доведено та судом не установлено таких обставин, які давали б підстави уважати, що усиновлення суперечить інтересам дітей. Натомість обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, може давати підстави уважати про свідоме ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, про що правильно вказано судом першої інстанції.

Окрім того, за обставин цієї справи слід зробити висновок, що скасування усиновлення може завдати моральних страждань дітям, що є неприпустимим.

Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться лише до власного викладу обставин справи.

Суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність підстав, передбачених частиною 1 статті 238 СК України, для скасування усиновлення.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування судового рішення, апеляційним судом не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Панченко Тетяни Анатоліївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Переяславської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 10 жовтня 2023 року

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді С.М. Верланов

В.А. Нежура