САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/2435/23
Провадження №2-о/726/71/23
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

11.10.2023 м. Чернівці

Суддя Садгірського районного суду м. Чернівці Асташев С. А., перевіривши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

У С Т А Н О В И В:

09.10.2023 Садгірським районним судом м. Чернівці отримано заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення у якій заявник просить суд встановити факт, що ОСОБА_1 зайнятий постійним стороннім доглядом за ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю другої групи та згідно висновку ЛКК № 331 від 13.09.2023 потребує постійного стороннього догляду.

Така заява того ж дня передана на розгляд головуючого судді Асташева С.А., згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 11.04.2023.

Перевіряючи отриману заяву на відповідність вимогам ЦПК України, приходжу до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження /загального або спрощеного; 3) окремого провадження.

Подання заяви має відбуватись з дотриманням певних умов, а тому порядок звернення до суду за судовим захистом урегульований Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до ч.3 ст.294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Заяви подані в порядку окремого провадження повинні відповідати загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, які встановлені статтями 175, 177 ЦПК України.

Зміст заяви про встановлення факту, що має юридичне значення передбачений ст.318 ЦПК України. Так, у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт.

В порушення вимог ст.318 ЦПК України, заявником в заяві не зазначено причини неможливості одержання документів, що посвідчують цей факт у відповідного компетентного органу.

Відповідно до Закону України «Про соціальні послуги», надавачі соціальних послуг це юридичні та фізичні особи, фізичні особи - підприємці, включені до розділу «Надавачі соціальних послуг» Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг.

Фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до Закону України «Про соціальні послуги» без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є: зокрема особами з інвалідністю І групи.

Пунктом 3 ч. 6 ст. 13 указаного Закону встановлено, що для фізичних осіб, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього закону, передбачена можливість надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачем соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки, та є громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями, проте, для отримання відповідного статусу, надавач та отримувач соціальних послуг повинні бути включені до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, незалежно від того, претендує надавач соціальної послуги на отримання компенсації від держави чи ні.

Саме нормами Закону України «Про соціальні послуги» врегульовано питання оформлення статусу особи щодо надання соціальних послуг фізичною особою не на професійній основі і за ст. 13 Закону надавач та отримувач соціальних послуг повинні бути включені до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, незалежно від того, претендує надавач соціальної послуги на отримання компенсації від держави чи ні.

Таким чином, порядок встановлення факту здійснення фізичною особою догляду за особою, яка потребує постійного догляду, визначений відповідним законодавством, а саме нормами Закону України «Про соціальні послуги».

Частина 2 ст.315 ЦПК України передбачає судовий порядок встановлення інших фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Норми чинного законодавства України не передбачають право суду перебирати на себе повноваження інших державних органів.

За змістом діючого законодавства суди встановлюють юридичні факти тільки у разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів. І тільки у разі наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту, такий факт може встановити суд у порядку окремого провадження.

Таким чином, заявнику слід надати докази того, що він намагався врегулювати питання оформлення статусу фізичної особи, що надає соціальні послуги не на професійній основі відповідно до норм Закону України «Про соціальні послуги».

Більше того, в заяві заявник не зазначає причин неможливості одержання документів, що посвідчують факт здійснення ним постійного догляду за ОСОБА_2 у відповідного компетентного органу соціального захисту.

Крім того, заява містить відомості про інших близьких родичів особи, яка потребує стороннього догляду (доньки заінтересованої особи, сестри заявника), яка має дійсну заінтересованість у вирішенні даного питання, може претендувати на соціальні виплати та має бути повідомлена про встановлення факту аби виказати свою позицію з цього приводу, але остання не фігурує у даній заяві у якості заінтересованої особи.

З роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вбачається, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, з якою метою заявник просить встановити факт, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт.

Всупереч вищенаведеному, заявником не наведено жодного обґрунтування неможливості встановлення даного факту у позасудовому порядку. Також заявником не конкретизовано які саме юридичні наслідки відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» породжує для нього встановлення даного факту.

Відповідно до ч.4 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Заінтересованими особами є особи, які беруть участь у справі та які мають юридичну заінтересованість. Це коло визначається взаємовідносинами з заявником у зв`язку з обставинами, які підлягають встановленню і які можуть вплинути на їх права і обов`язки.

Слід зазначити, що при визначені кола заінтересованих осіб у справах про встановлення факту що має юридичне значення слід враховувати їх юридичний інтерес, а саме:

- тоді, коли факти, що підлягають встановленню, можуть вплинути на їх права та обов`язки;

- якщо це організації та установи, в яких заявник буде реалізовувати рішення про встановлення факту.

Звертаючись до суду із заявою в порядку окремого провадження, заявником ОСОБА_1 вказано, що встановлення факту постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи має юридичне значення, оскільки породжує виникнення додаткових прав та обов`язків, в тому числі визначених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Також заявник вказує про те, що встановлення такого факту дасть змогу скористатися правом на відстрочку від призову на військову службу.

Натомість у своїй заяві ОСОБА_1 вказує заінтересованою особою лише ОСОБА_2 , однак не залучає до участі у справі інших заінтересованих осіб, зокрема уповноважені органи у сфері надання соціальних послуг, відповідний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого в подальшому має напір пред`являти вказане рішення суду.

Отже, заявнику слід зазначити належних заінтересованих осіб у справі та долучити копії заяв для таких осіб.

У випадку не залучення таких осіб до участі у справі, суд буде вправі залучити їх самостійно своєю ухвалою.

Відповідно до ч. 9 ст.10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З огляду на вищевикладене, встановивши, що заяву подано без додержання вимог ст. 318 ЦПК України, таку заяву, на підставі ч.1,2 ст. 187 ЦПК України, слід залишити без руху та надати заявнику строк 5 (п`ять) днів для усунення недоліків.

Роз`яснити заявнику, що в разі невиконання вимог ухвали суду, заява, відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України буде вважатися неподаною і повернута йому.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦПК України, ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.261 ЦПК України, ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 175 - 177, 185, 260-261, 293, 315, 316, 318, 353 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без руху.

Надати заявнику ОСОБА_1 строк 5 (п`ять) днів для усунення зазначених в ухвалі недоліків, який рахувати з дня отримання ними копії даної ухвали.

Роз`яснити заявнику, що якщо у встановлений строк вказані в ухвалі недоліки не будуть усунені, заява буде вважатися неподаною та повернута йому.

Роз`яснити, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. А. Асташев