ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/715/22Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/817/424/23 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Бершадська Г. В., Костів О. З.,

з участю секретаря - Дідух М.Є.

учасників справи представника ОСОБА_1 - адвоката Череватого П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/715/22 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Череватого Петра Миколайовича на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та стягнення грошової компенсації та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю дружини, ухваленого суддею Марциновською І.В., -

В С Т А Н О В И В :

у січні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Позов обґрунтований тим, що з 16.05.2013 позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , який рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 24.12.2021 розірвано. Під час перебування у шлюбі сторони придбали майно, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, а саме: однокімнатну квартиру вартістю 661 350 грн, загальною площею 44,2 кв. м., яка розташована на АДРЕСА_1 . Дана квартира набута сторонами спільно за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 05.03.2021р. за кошти, отримані від продажу іншої квартири, яка належала йому. Реєстрація права власності на дане нерухоме майно відбулась 18.08.2021р. на ім`я ОСОБА_3 .

Просить визнати за ним право власності на 1/2 частку однокімнатної квартири, загальною площею 44,2 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

17.01.2022 частково задоволено заяву позивача та забезпечено позов у даній цивільній справі шляхом накладення арешту на однокімнатну квартиру, загальною площею 44,2 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 252, яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 шляхом заборони її відчуження.

24.06.2022 року ОСОБА_2 подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив визнати за ним право власності на 1/2 частку однокімнатної квартири, загальною площею 44,2 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути грошову компенсацію за частку ОСОБА_2 (1/2 вартості автомобіля) у спільному майні від дійсної ринкової вартості транспортного засобу марки «Audi A4», 2006 року випуску, на момент розгляду справи у розмірі 144 092 грн.

28.06.2022 ОСОБА_1 подала зустрічний позов до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю дружини.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 є її особистою приватною власністю, оскільки набута за особисті кошти та в період окремого проживання з ОСОБА_2 у зв`язку з фактичним припиненням їх шлюбних відносин. Зазначає, що з червня до вересня 2021 року вона фактично проживала з спільною донькою сторін на АДРЕСА_2 . Надалі з 01.09.2021 до 31.03.2022 року вона ОСОБА_4 разом з донькою проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 .

У липні 2018 року вона вперше зверталась до суду з позовом про розірвання шлюбу, де зазначала про фактичне припинення шлюбних відносин між сторонами та їх окреме проживання. У зв`язку з її неявкою у судові засідання, така позовна заява залишена судом без розгляду. Повторно з заявою про розірвання шлюбу вона звернулась до суду 29.07.2021 року. Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 24.12.2021року шлюб між сторонами розірвано.

Зазначає, що кошти від продажу квартири, що знаходилась за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_2 їй не передавав. Придбання спірної квартири відбулось частково за кошти, які були позичені нею. Така позика не була отримана в інтересах сім`ї з ОСОБА_2 та мала місце у серпні 2021 року, після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами.

Оплата коштів за придбання спірної квартири проведена нею 17.08.2021р., а державна реєстрація права власності відбулась 18.08.2021, тобто після звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу та у період фактичного припинення шлюбних відносин сторін та їх окремого проживання.

Просить визнати за нею право особистої власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 лютого 2023 року первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та стягнення грошової компенсації задоволено повністю.

Визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частку квартири, загальною площею 44,2 кв. м, житловою площею 23,3 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у порядку поділу спільного майна подружжя грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу марки «AUDI» моделі А4, 2006 року випуску, об`єм двигуна 1791 см куб., державний номерний знак НОМЕР_1 , у розмірі 144092 гривні.

У зустрічному позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю дружини відмовлено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у виді судового збору у сумі 4747 (чотири тисячі сімсот сорок сім) гривень 67 копійок, витрат на проведення експертної оцінки майна у сумі 1000 (одна тисяча) гривень та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8000 (вісім тисяч) гривень.

Судовий збір у сумі 3306 (три тисячі триста шість) гривень 75 копійок покладено на ОСОБА_1 .

Заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 січня 2022 року, у виді накладення арешту шляхом заборони відчуження на квартиру, загальною площею 44,2 кв. м, житловою площею 23,3 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 252, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Череватий П.М. подала апеляційну скаргу на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 лютого 2023 року, в якій просить його скасувати.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом неправильно та без достатніх фактичних підстав застосовано положення ст. 60 СК України. Висновки суду, що вона під час придбання спірної квартири у 2021 році могла проживати, як у с. Боричівка, так і з позивачем у м.Тернополі, не відповідають фактичним обставинам даної справи та принципу змагальності сторін цивільного процесу.

Зазначає, що зазначені нею у зустрічній позовній заяві обставини та подані докази із значно більшою вірогідністю свідчать про те, що з початку літа 2021 року сторони у даній справі повністю припинили спільно проживати та фактичні шлюбні відносини. Факт проживання її у с. Боричівка підтвердили свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які є сусідами батьків ОСОБА_1 , а також підтверджується письмовими доказами - відповіддю на адвокатський запит від 09.06.2022р. (а.с. 115) та довідкою виконавчого комітету від 14.06.2022р. (а.с. 110).

Посилається на те, що судом першої інстанції у рішенні не надано будь-якої оцінки тій обставині, що вона ще у липні 2018 року зверталася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 від 27.06.2018р. про розірвання шлюбу та вказувала про фактичне припинення шлюбних відносин з ОСОБА_2 та про їх окреме проживання протягом шести місяців, що підтверджується копією вказаної позовної заяви (а.с. 122).

Вважає, що наявні письмові докази у справі свідчать про те, що відносини між подружжями почали погіршуватися ще у 2018 році, а з початку червня 2021 року сторони перестали разом проживати, фактичні шлюбні відносини припинилися. На час фактичної оплати майнових прав на квартиру та державної реєстрації права власності вона вже звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу, відтак існують достатні фактичні та правові підстави для визнання спірної квартири її особистою власністю.

Щодо коштів, за які було придбано спірну квартиру зазначає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що вона не спростувала належними та достатніми доказами факт придбання спірної квартири саме за частково кошти, отриманні ОСОБА_2 від відчуження попередньої квартири. Вказаний висновок суду будується виключно на припущеннях, оскільки останнім не надано будь-яких доказів на підтвердження вказаної обставини.

Окрім того, вказує, що судом першої інстанції було безпідставно відкинуто її доводи про те, що майнові права на спірну квартиру нею придбано за рахунок особистих заощаджень, запозичень у близьких родичів та позики ОСОБА_7 та безпідставно відмовлено у приєднанні до матеріалів даної справи наданої свідком ОСОБА_8 та оглянутої у судовому засіданні 01.02.2023р. копії боргової розписки, та не взято до уваги причини позики, яку повідомив вказаний свідок, - необхідність придбання нерухомого майна, оскільки ОСОБА_2 після відчуження спільної квартири відмовився від надання їй її частини коштів.

Щодо відсутності підстав для стягнення із неї грошової компенсації вартості 1/2 частини спірного автомобіля зазначає, що позовна вимога ОСОБА_2 про стягнення в його користь грошової компенсації частини транспортного засобу «Audi» марки А4, 2006 р.в. д.н.з. НОМЕР_1 , у розмірі 144 092 грн., не підлягала задоволенню, оскільки ОСОБА_2 та його представником - адвокатом Рукавцем О.В., разом із заявою про збільшення позовних вимог не надано будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів, які б підтверджували дійсну ринкову вартість спірного транспортного засобу на час розгляду даної справи.

Вважає, що такими мали бути висновки товарознавчих чи експертних досліджень, звіти про оцінку, складені з урахуванням вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003р. №142/5/2092 .

Встановлена судом першої інстанції обставина, що відчужений спірний автомобіль є подібним за своїми якостями до автомобілів, оголошення про продаж яких містилися у вільному доступі на веб-сайті «Auto.ria», не підтверджується будь-якими доказами, оскільки позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження основних технічних характеристик спірного автомобіля, окрім як року його випуску та об`єму двигуна та надані ОСОБА_2 роздруківки оголошень з веб-сайту «Auto.ria» про продаж нібито подібних автомобілів не містили будь-яких із вище вказаних відомостей про технічні характеристики автомобілів, окрім року їх випуску.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.02.2023р. без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення. Рішення суду першої інстанції вважає законним і обґрунтованим, таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Твердження ОСОБА_1 , що спірна квартира є її особистою приватною власністю, оскільки була набута за особисті кошти є безпідставними, оскільки нею не надано жодних фінансових документів, що підтверджують місце її роботи та рівень її доходів достатній для купівлі квартири. ОСОБА_1 не мала особистих коштів для купівлі спірної квартири, яка куплена за кошти отримані від продажі його квартири 10.08.2021 року. Договір купівлі -продажу майнових прав на квартиру по АДРЕСА_1 укладений 05.03.2021 року під час перебування у шлюбі. Твердження ОСОБА_1 про те, що нею були позичені кошти та саме для купівлі даної квартири жодними доказами не підтверджені.

Вважає також, що твердження ОСОБА_1 , що після продажу квартири по АДРЕСА_2 вони не проживали разом і між ними не було сімейних стосунків є неправдивими, як і дані, вказані в довідках та актах виданих Теребовлянською міською радою. З 10.08.2021 року до 01.09.2021 року подружжя ОСОБА_9 продовжувало проживати в уже проданій ними квартирі по АДРЕСА_4 . Дані факти підтвердили свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Вказує, що твердження ОСОБА_1 про позичені кошти у ОСОБА_12 для купівлі спірної квартири також є необґрунтованими, оскільки відсутня розписка, та в судовому засіданні свідком ОСОБА_12 засвідчено, що ОСОБА_1 до нього з цього приводу звернулась лише на минулому тижні (в кінці січня 2023р.).

Зазначає, що транспортний засіб марки «AUDI» моделі «А4» 2006, згідно відповіді РСЦ ГСЦ МВС в Тернопільській області від 16.06.2022 року № 31/19-Р-51 а.з. на підставі договору купівлі-продажу від 03.11.2021 року №0744/2021/3 ПП Максі авто, зазначена вартість становить 171000 грн.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 адвокат Череватий П.М. підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, наведені у ній та просив задовольнити вимоги апеляційної скарги.

Окрім того, адвокат Череватий П.М. 10 липня 2023 року заявив клопотання шляхом подачі документів в електронному вигляді про виклик свідка ОСОБА_12 з метою з`ясування обставин, коли саме адвокат звертався з проханням надати копії боргової розписки; поновлення пропущеного строку та приєднання до матеріалів справи розписки ОСОБА_1 від 16.08.2021 року; витребування із війської частини НОМЕР_2 відомостей чи переведена частина на воєнний і з якого часу; перевірки доводів апеляційної скарги, огляд і дослідження електронних документів у місці їх знаходження на відповідному інтернет-ресурсі із зазначеною веб-адресою на сайті auto.ria.com.

ОСОБА_2 та його представник адвокат Рукавець О.В. у судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про час, день та місце розгляду справи, адвокат подав клопотання до суду про розгляд справи без участі позивача та його представника та настоює на такому розгляді. Окрім того, подав заперечення щодо задоволення заявлених адвокатом Череватим П.М. клопотань.

Колегія суддів погоджується із доводами представника ОСОБА_2 адвоката Рукавця О.В. щодо відсутності підстав для задоволення вищевказаних клопотань.

За вимогами ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції не було допущено порушень вимог процесуального закону при відмові у прийнятті як доказу копії боргової розписки ОСОБА_1 , оскільки таке клопотання заявлене адвокатом Череватим П.М. з порушенням строку та порядку подання доказів, передбачених ст. 83 ЦПК України. А тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення такого клопотання в апеляційному суді. При цьому апеляційний суд зважає і на ті обставини, яке значення буде мати заявлений доказ у справі, оскільки вказана боргова розписка не може з достеменністю підтвердити скерування коштів саме на придбання спірної квартири.

Колегія суддів також не вбачає підстав щодо допиту свідка ОСОБА_12 у якого за твердженням ОСОБА_1 вона позичала кошти. Так, вказаний свідок був допитаний у суді першої інстанціїї, усі питання, які цікавили представника ОСОБА_1 адвоката Череватого П.М. йому були задані та він надав відповідь. З метою допиту даного свідка суд тричі відкладав судові засідання.

Окрім того, відсутні підстави, передбачених ст. 367 ЦПК України щодо задоволення клопотання адвоката Череватого П.М. щодо перевірки доводів апеляційної скарги, огляд і дослідження електронних документів у місці їх знаходження на відповідному інтернет-ресурсі із зазначеною веб-адресою на сайті auto.ria.com.

Також апеляційний суд зазначає, що на задоволення клопотання про витребування із війської частини НОМЕР_2 (де проходив військову службу ОСОБА_2 ) відомостей чи переведена частина на воєнний і з якого часу, двічі направлялись запити щодо даних відомостей, які на адресу суду так і не надійшли, а тому, з урахуванням категоричної позиції позивача ОСОБА_2 та його представника адвоката Рукавця О.В. щодо розгляду справи за їх відсутності, колегія суддів продовжує судовий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Череватого П.М., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам в повній мірі.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом встановлено, що, 16.05.2013 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрували шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції складений актовий запис №470. Після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_9 . Указане підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 (т.1 а.с. 18).

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 24.12.2021 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був розірваний (т.1а.с 19).

27.11.2020 за ОСОБА_1 був зареєстрований транспортний засіб марки «AUDI» моделі А4, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , на підставі договору купівлі-продажу № 6141/2020/2317862 від 27.11.2020. 03.11.2021 такий автомобіль був відчужений ОСОБА_1 та зареєстрований за ОСОБА_14 на підставі договору купівлі-продажу №0744/2021/3, оформленого ПП Максіавто. Зазначена вартість (договірна) 171000 грн. Такі обставини підтверджуються відповіддю на запит Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Тернопільській області від 16.06.2022 (т.1а.с. 98).

18.08.2021 за ОСОБА_1 здійснена реєстрація права власності на квартиру, загальною площею 44,2 кв. м, житловою площею 23,3 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 286301301 від 23.11.2021(т.1а.с. 15).

Вирішуючи спір та визнаючи за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надано доказів того, що спірне майно придбане за її особисті кошти, які належали їй на праві особистої власності, а також, що таке майно придбано не в інтересах сім`ї. Суд визнав доведеним ОСОБА_2 та не спростованим ОСОБА_1 той факт, що спірна квартира була зареєстрована на її ім`я під час перебування сторін у шлюбі, а тому належить сторонам на праві спільної сумісної власності і підлягає поділу між ними у рівних частках.

Колегія суддів вважає правильними висновки суду щодо визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя.

Відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними зі здійсненням права спільної сумісної власності подружжя, та регулюються нормами Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у ст. 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном.

Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч. 1 ст. 63 СК України).

Згідно з ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ч. 6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, що зазначені нею у зустрічній позовній заяві обставини та подані докази із значно більшою вірогідністю свідчать про те, що з початку літа 2021 року сторони у даній справі повністю припинили спільно проживати та фактичні шлюбні відносини, оскільки вказані доводи та подані на їх підтвердження докази не спростовують презумпцію спільності права власності подружжя на спірну квартиру, набуту сторонами в період шлюбу за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 10.08.2021 року. Повний розрахунок за квартиру відбувся 17.08.2021 із залученням коштів від продажу 10.08.2021 року квартири ОСОБА_2 по АДРЕСА_4 .

Твердження апеляційної скарги, що судом першої інстанції у рішенні не надано будь-якої оцінки тій обставині, що ОСОБА_1 ще у липні 2018 року зверталася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 від 27.06.2018р. про розірвання шлюбу та вказувала про фактичне припинення шлюбних відносин з ОСОБА_2 та про їх окреме проживання протягом шести місяців, що підтверджується копією вказаної позовної заяви не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки судове рішення за даною позовною заявою не прийнято. Ухвалою Теребовлянського районного суду від 25 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (справа 607/12470/18) про розірвання шлюбу залишено без розгляду з підстав неявки позивачки до суду.

Колегія суддів вважає надуманими твердження ОСОБА_1 , що судом першої інстанції було безпідставно відкинуто її доводи про те, що майнові права на спірну квартиру нею придбано за рахунок особистих заощаджень, запозичень у близьких родичів та позики ОСОБА_7 та безпідставно відмовлено у приєднанні до матеріалів даної справи наданої свідком ОСОБА_8 та оглянутої у судовому засіданні 01.02.2023р. копії боргової розписки, та не взято до уваги причини позики, яку повідомив вказаний свідок, - необхідність придбання нерухомого майна, оскільки ОСОБА_2 після відчуження спільної квартири відмовився від надання їй її частини коштів.

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що спірне майно було придбано за її особисті кошти, не можуть бути прийняті апеляційним судом, оскільки презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте сторонами в період шлюбу нею не спростована, не подано належні та достовірні докази набуття в особисту власність спірної квартири та доказів, які б підтверджували, що близькі родичі ОСОБА_1 надавали їй кошти для купівлі нерухомого майна, відсутній договір дарування коштів або інформація з банківських установ щодо переказу коштів на рахунок ОСОБА_1 . Доводи про позику коштів у ОСОБА_12 не підтверджують направлення цих коштів на купівлю спірної квартири. З матеріалів справи вбачається, що згідно з договором купівлі-продажу квартири від 10.08.2021 (т.1 а.с. 16) ОСОБА_2 10.08.2021 відчужив квартиру за адресою: АДРЕСА_4 . Докази, які б підтверджували, що ОСОБА_2 придбав інше нерухоме майно за кошти, отримані від продажу зазначеної вище квартири, чи придбав інше дороговартісне майно, чи зарахував такі кошти на свій банківський рахунок на зберігання, в матеріалах справи відсутні. Що підтверджує його доводи про спрямування цих коштів на покращення житлових умов - купівлю нової квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово (ч. 3 ст. 65 СК України).

Так, за загальноприйнятим правилом транспортний засіб є цінною річчю, а відтак його продаж може здійснюватися лише за письмовою згодою другого з подружжя.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Так, у постанові Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 303/7089/18 колегія суддів дійшла висновку, що за змістом наведених норм факт використання коштів, отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї, повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя. Також за наслідками розгляду цієї справи Верховний Суд зазначив, що наявність такої згоди може бути доведена лише письмовими доказами.

У силу вимог ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що розмір вартості 1/2 частини спірного рухомого майна становить 144 092 грн. посилаючись на інформацію, яка міститься у вільному доступі на веб-сайті «Auto.ria».

Однак, як вбачається із матеріалів справи, Головний сервісний центр МВС надав відповідь на запит щодо отримання інформації від 16.06.2022 року №31/19-Р-51а.з., де зазначив, що згідно ЄДР МВС за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 27.11.2020 року був зареєстрований автомобіль AUDI A, 2006 р.в., д.н.з НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1791 см.куб, підстава договір купівлі продажу №6141/2020/2317862 від 27.11.2020 року, зазначена вартість (договірна) 171000 грн, який 03.11.2021 року перереєстрований на нового власника ОСОБА_14 , на підставі договору купівлі-продажу від 03.11.2021 року №0744/2021/3 ПП Максі авто, зазначена вартість - 171 000 грн. (т.1а.с. 98).

А тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції помилково взяв до уваги інформацію, яка міститься у вільному доступі на веб-сайті «Auto.ria» про те, що ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) автомобіля марки «AUDI» моделі А4, 2006 року випуску, об`єм двигуна 1791 см куб., державний номерний знак НОМЕР_1 , на час розгляду справи становить 288 184 грн, а тому розмір вартості 1/2 частки спірного рухомого майна становить 144092 грн. Однак, вказана інформація не підтверджує дійсну ринкову вартість спірного транспортного засобу на час розгляду справи, оскільки відсутні докази співпадіння за якісними показниками та технічним станом автомобілів, інформація про які розміщена на сайті, а тому не може вважатись належним, допустимим та достовірним доказом.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів дійшла висновку про задоволення вимог апеляційної скарги частково, із зменшенням суми стягнення 1/2 вартості спірного автомобіля, при цьому взявши до уваги відповідь на запит від Головного сервісного центру МВС 16.06.2022 року про договірну вартість автомобіля марки «AUDI» моделі А4, 2006 року випуску, об`єм двигуна 1791 см куб., державний номерний знак НОМЕР_1 , яка становить 171000 грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За вимогами ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Череватий П.М. слід задовольнити частково, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 лютого 2023 року змінити та зменшити суму стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у порядку поділу спільного майна подружжя грошової компенсації вартості 1/2 частки транспортного засобу марки «AUDI» моделі А4, 2006 року випуску, об`єм двигуна 1791 см куб., державний номерний знак НОМЕР_1 із 144 092 грн. до 85 500 грн.

За вимогами ст.141 ЦПК України судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 лютого 2023 року змінити, зменшивши стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у порядку поділу спільного майна подружжя грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу марки «AUDI» моделі А4, 2006 року випуску, об`єм двигуна 1791 см куб., державний номерний знак НОМЕР_1 із 144 092 грн. до 85 500 грн.

В іншій частині рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2023 року.

Головуюча Дикун С. І.

Судді: Бершадська Г. В.

Костів О. З.