Справа № 463/1136/22 Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р.
Провадження № 22-ц/811/1880/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 31 травня 2023 року в складі судді Грицка Р.Р. в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , з участю третьої особи Львівського комунального підприємства «Господар», про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,-

встановив:

У лютому 2022 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 , з участю третьої особи Львівського комунального підприємства «Господар», про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, з врахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути із відповідачки відшкодування внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 у розмірі 21104,0 гривень, з яких: 11104,00 гривень матеріальна шкода та 10000,0 гривень моральна шкода (т. 1 а.с. 183-184).

Вимоги обґрунтовує тим, що є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Над його квартирою у вказаному житловому будинку знаходиться квартира АДРЕСА_3 , власником якої є відповідачка. Орієнтовно в першій половині травня 2021 року відбулося залиття його квартири з квартири АДРЕСА_3 , внаслідок чого на стелі та стінах в його квартирі утворились такі пошкодження: пляма від затоплення жовтого кольору на стелі в кухні орієнтовною площею 0,41 кв.м., пляма від затоплення жовтого кольору на стелі та частково стіні у ванній кімнаті орієнтовною площею 0,53 кв.м., пляма від затоплення жовтого кольору на стелі та частково стіні в коридорі орієнтовною площею 0,48 кв.м., пліснява в коридорі орієнтовною площею 0,48 кв.м., пліснява в кладовій орієнтовною площею 2,9 кв.м.

Безпосередньо в момент залиття його вдома не було, тому після виявлення слідів замокання на стелі він звернувся до відповідачки та повідомив їй про факт залиття квартири, на що вона повідомила, що в її квартирі внаслідок несправності запірної арматури на трубах водопостачання відбулось протікання, що призвело до залиття її та його квартири. Вони разом з відповідачкою оглянули пошкодження її квартири, після чого вона пообіцяла відшкодувати йому вартість ремонтних робіт по відновленні його квартири. Відтак, він запропонував відповідачці відшкодувати йому 2200,0 гривень, які включали в себе лише вартість необхідних будівельних матеріалів та часткову оплату ремонтних робіт, які виконуватиме його родич. Відповідачка не відшкодувала йому обумовлену суму коштів, а тому 29.07.2021 викликав представників ЛКП «Господар» для огляду та фіксації факту залиття його квартири у встановленому законом порядку.

29.07.2021 комісією ЛКП «Господар» в складі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в його присутності та присутності відповідачки проведено обстеження квартири, а також квартири відповідачки та складено акт проведення обстеження на предмет залиття квартири АДРЕСА_4 . Висновок комісії: залиття квартири АДРЕСА_5 відбулось із квартири АДРЕСА_3 , на час обстеження квартири АДРЕСА_5 , АДРЕСА_3 були присутні власники квартир.

Неодноразово звертався до відповідачки з проханням відшкодувати завдану йому шкоду, однак вона відмовлялася.

Оскільки відповідачка добровільно не хоче відшкодувати завдану шкоду, змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права, просив стягнути з відповідачки матеріальну шкоду у розмірі 11104,0 гривень, моральну шкоду у розмірі 10000,0 гривень, а також судові витрати у розмірі 12097,40 гривень, з яких: 992,40 гривень - судовий збір, 35,0 гривень комісія банку за плату судового збору; 4000,0 гривень витрати на правову допомогу; 7000,0 гривень вартість будівельно-технічної експертизи; 70,0 гривень комісія банку за перерахунок коштів (оплату вартості будівельно-технічної експертизи).

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 31 травня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 , а саме: 11104,0 гривень матеріальної шкоди, 3000,0 гривень моральної шкоди, а всього - 14104,0 гривень (чотирнадцять тисяч сто чотири гривні 00 копійок).

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 663,23 гривень, витрати на проведення будівельно-технічної експертизи у розмірі 7000,0 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,0 гривень.

Рішення суду оскаржила відповідачка ОСОБА_1 , з рішенням не погоджується, вважає таке незаконним та необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що не проживає у квартирі АДРЕСА_6 , оскільки має інше місце проживання, у період час про який зазначено позивачем у її квартирі проживали родичі, які опікувалися квартирою, платили комунальні послуги, доглядали за станом квартири.

Стверджує, що жодного залиття квартири позивача із її квартири не було, походження пошкоджень на стіні та стелі позивача їй не відоме.

Покликаючись на норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини зазначає, що суд не надав належну оцінку Актам обстеження квартир, а лише здійснив покликання на такі.

Зокрема, основною метою при складанні акту залиття квартири є встановлення причин залиття та осіб, відповідальних за спричинену шкоду.

Покликається на невідповідність складених Актів Правилам утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженим наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005.

Так, у Акті від 29.07.2021 не зазначено, коли відбулося ймовірне залиття квартири, а з огляду на те, що під час огляду її квартири не було виявлено ознак залиття, виникають обґрунтовані сумніви щодо висновку комісії про те, що причиною залиття квартири позивача було халатне відношення до запірної труби.

Враховуючи зазначене, а також те, що причину залиття квартири згідно Акту від 29.07.2021 встановити не можливо, відповідних доказів позивачем не подано (фото), відсутні підстави стверджувати, що залиття квартири відбулося із її вини.

На думку апелянта, суд першої інстанції неправильно оцінив покази свідків, оскільки їх пояснення вирвано із контексту.

Також, ніколи не визнавала, що залиття відбулося з її вини.

Крім цього, не погоджується із висновком судової будівельно-технічної експертизи, на висновок якої покликається суд першої інстанції, оскільки крім іншого, такий складений після спливу сімнадцяти місяців від ймовірного затоплення, також звертає увагу на використання експертом відповідних термінів, які ґрунтуються на припущеннях щодо залиття квартири.

Зазначає, що будинок АДРЕСА_7 перебуває на балансі ЛКП «Господар», однак балансоутримувач не вчиняв жодних дій щодо перевірки стану водопроводу чи каналізації.

Вважає, що пошкодження квартири сталося через незадовільний стан самого житлового будинку, зокрема у будинку часто виникали проблеми із станом труб та засміченням каналізації, з приводу чого 02.06.2022 зверталася до ЛКП «Господар».

Не погоджується із стягнутою судом моральною шкодою, вважає таку недоведеною, а також із витратами на правову допомогу, оскільки такі не відповідають ціні позову, складністю справи та часом витраченим адвокатом на виконання робіт.

Просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 31 травня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка, як власник квартири, несе обов`язок по забезпеченню схоронності належного їй на праві власності житла, санітарно-технічного та іншого обладнання в квартирі, пошкодження якого в даному випадку стало причиною залиття квартири позивача, тому відповідальність за завдану шкоду позивачу має нести саме відповідачка, тобто збитки позивачу були завдані внаслідок неналежного утримання квартири за адресою: АДРЕСА_8 , її власником, тобто відповідачкою ОСОБА_1 .

Розмір збитків, завданих внаслідок затоплення квартири позивача, визначений висновком судової будівельно-технічної експертизи та відповідачкою не спростований, як і вина у завданій позивачу шкоді.

Крім цього, суд дійшов висновку, що діями відповідачки була заподіяна позивачу і моральна шкода, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна, що порушило звичний спосіб життя позивача, однак зважаючи на те, що обрахований позивачем розмір цієї шкоди є завищеним, при цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості при стягнення моральної шкоди, місцевий суд стягнув з відповідачки на користь позивача 3000,0 гривень моральної шкоди.

Також суд стягнув на користь позивача судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам та витрати на професійну правничу допомогу.

При цьому, суд вказав, що вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 35,0 гривень комісії банку за перерахунок коштів оплати судового збору та 70,0 гривень комісії банку за перерахунок коштів за оплату вартості будівельно-технічної експертизи задоволенню не підлягають, оскільки такі витрати не належать до судових витрат, передбачених ст.133 ЦПК України.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення колегія суддів враховує таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_2 на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 , розмір частки 1/1, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4578736 від 30.08.2004 та копією технічного паспорта (т.1 а.с. 12-13).

При цьому, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 279018661 від 11.10.2021 квартира АДРЕСА_6 , належить ОСОБА_1 , розмір частки 1/1 (т.1 а.с.14).

Згідно Акту проведення обстеження на предмет залиття квартир АДРЕСА_3 , АДРЕСА_1 , складеного комісією ЛКП «Господар» від 29.07.2021 ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ), у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , виявлено сліди залиття жовтого кольору на стелі та частково стінах у ванній кімнаті, в кладовій (в кладовці виявлена пліснява), коридорі, кухні. Залиття відбулось зі слів заявника орієнтовно перша половина травня 2021 року, над квартирою АДРЕСА_9 , залиття квартири АДРЕСА_5 відбулось з квартири АДРЕСА_3 , халатне відношення мешканця квартири до запірної арматури. Висновок комісії: залиття квартири АДРЕСА_5 відбулось з квартири АДРЕСА_3 , на час обстеження квартири АДРЕСА_5 , АДРЕСА_3 були присутні власники квартири АДРЕСА_5 , АДРЕСА_3 (т.1 а.с. 6).

Згідно іншого акту проведення обстеження на предмет залиття квартири АДРЕСА_1 , складеного комісією ЛКП «Господар» від 29.07.2021 ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ), в присутності власника квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_2 та власника квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_1 , причину залиття квартири встановити неможливо. Мешканець квартири АДРЕСА_5 не довів факту залиття квартири, оскільки належних доказів, які б підтверджували факт залиття у першій половині травня 2021 року, фото стелі, стін та кладовки, які зазнали пошкодження в результаті залиття станом на травень місяць до заяви не додано. Звернення до ЛКП «Господар» щодо фіксування факту залиття надійшло через два місяці після залиття 15.07.2021 (т. 1 а.с. 74-75).

Поряд з цим, колегія суддів виходить із того, що зазначені акти містять локалізацію та опис пошкоджень квартири позивача, а також такі були складені за участю останнього та відповідачки.

Як вбачається із матеріалів справи відповідачка ОСОБА_1 не висловлювала будь яких заперечень з приводу формулювань та фактів, які містяться в Актах.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що питання правової оцінки та встановлення (констатація) вини у відповідних правовідносинах (зобов`язанні) належить до компетенції суду на підставі поданих сторонами доказів та встановлених судом обставин.

Враховуючи наведене, встановлені судом обставини беззаперечно свідчать про те, що права та інтереси позивача, як власника відповідного майна (квартири), є порушені, оскільки майну заподіяно шкоди, яка виражена у плямах та плісняви на стінах та стелі квартири.

Звертаючись з позовними вимогами, позивач ОСОБА_2 свої доводи фактично зводить до того, що його квартиру затоплено із квартири, яка знаходиться вище поверхом, власником якої є відповідачка ОСОБА_1 , заподіяну шкоду відповідачка відмовилася добровільно відшкодувати, тому просить стягнути таку у примусовому порядку, також стверджує, що йому завдано моральну шкоду, яку оцінив у 10000,00 грн, крім цього, просив стягнути і судові витрати.

Зважаючи на те, що рішення суду оскаржується тільки стороною відповідача та лише в частині задоволених позовних вимог, колегія суддів, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства та слідуючи приписам ст. 367 ЦПК України, законність оскаржуваного рішення в іншій частині не перевіряє.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст.317 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Також у ч. 4 та 5 цієї статті зазначено, що власність зобов`язує і власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно із ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 151, 177, 179 ЖК України та статтями 322, 323 ЦК України передбачений обов`язок громадян забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно - технічного та іншого обладнання, дотримуватися Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 (з наступними змінами).

Зокрема, пунктом 7 Правил передбачено обов`язок власника квартири або користувача дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, санітарних норм і правил, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання, не допускати дій, які порушують умови проживання громадян.

Таким чином, тягар утримання майна, тобто обов`язок здійснювати за свій рахунок поточний та капітальний ремонти квартири, комунікацій у такій, належить власнику квартири і саме власник приватизованого житла зобов`язаний забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень квартири, при наявності відповідних несправностей вживати заходів щодо їх усунення.

Іншими словами відповідальність за квартирні мережі та сантехнічні прилади несуть власники і наймачі квартири, що спростовує доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не проживає у квартирі АДРЕСА_6 , оскільки має інше місце проживання, а у квартирі проживала у відповідний період часу її родичі, відтак останні повинні нести відповідальність за шкоду.

Натомість, в апеляційній скарзі відповідачка зазначає адресу листування саме на АДРЕСА_7 , тобто будинок, де поверхом нижче знаходиться квартира позивача, яка була залитою, при цьому, будь яких договорів найму (оренди) квартири АДРЕСА_6 , відповідачка суду не надала.

Загальні положення про відшкодування шкоди передбачені главою 82 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Так, до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди.

Таким чином, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, яка її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини, що власне є підставою цивільно-правової відповідальності.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

З матеріалів справи вбачається, що з метою об`єктивного розгляду справи суд першої інстанції ухвалою від 11.07.2022 призначав у справі судову будівельно-технічну експертизу (т. 1 а.с. 115-116).

Згідно із висновком експерта № 039/22 від 07.10.2022 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи вбачається, що дослідженням встановлено факт залиття квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Конкретної дати залиття на підставі натурального огляду встановити неможливо, проте досліджувані його ознаки на поверхні недавно відремонтованих стін та стелі вказують на те, що залиття відбулось недавно, що підтверджується актом проведення обстеження на предмет залиття квартири АДРЕСА_3 , АДРЕСА_1 29.07.2021 ЛКП «Господар».

Внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 виникли пошкодження, зазначені у фототаблиці № 1, № 2, що є додатками до вказаного висновку.

Дослідженням встановлено факт залиття квартири АДРЕСА_1 з вище розташованої квартири АДРЕСА_3 , причиною якого могло бути виявлене під час огляду протікання в місці з`єднання зливу умивальника з сифоном в санвузлі квартири АДРЕСА_6 .

Вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень внаслідок залиття квартири становить 11249,0 гривень. Розмір завданої шкоди квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , становить 11104,0 гривень (т.1 а.с. 89-103).

Зазначаючи про незгоду із вказаним висновком, належних доказів щодо заперечення розміру збитків, які заподіяні позивачу сторона відповідача не подала, а судом таких не встановлено, клопотання про призначення відповідної судової експертизи відповідачка не заявляла, при цьому підстави для обов`язкового призначення експертизи судом, відсутні (ст. 105 ЦПК України).

Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що доводи відповідачки є дещо взаємовиключними, оскільки в одному випадку заперечуючи в принципі факт залиття квартири позивача та неможливість такого з її квартири, в іншому випадку відповідачка вважає, що пошкодження квартири сталося із вини незадовільного стану самого житлового будинку, стану труб і засмічення каналізації, тобто визнає факт залиття.

Враховуючи наведене, факт залиття квартири позивача, як і факт та розмір заподіяної йому шкоди, на переконання колегії суддів, об`єктивно встановлений судом, підтверджується матеріалами справи, належними доказами не спростований,

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідні акти не є предметом правової оцінки у межах даного судового провадження, відтак можливі неточності таких не спростовують обставин, які такими підтверджуються.

В свою чергу, як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України

від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 638/7838/16-ц (провадження № 61-29055св18).

За таких обставин, суд першої інстанції, встановивши факт залиття квартири позивача, причину та розмір завданої шкоди його майну, врахувавши, що відповідачка не довела відсутність своєї вини у завданні шкоди, зробив обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири та дійшов обґрунтованого висновку про те, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню відповідачкою у розмірі 11104,00грн., який підтверджений висновком експерта, відтак підставно стягнув вартість за проведення відповідної експертизи, як вид судових витрат.

Частиною другою статті 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що балансоутримувач зобов`язаний забезпечити умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів згідно встановлених нормативів і правил та забезпечити відповідну експлуатацію і утримання майна, яке знаходиться на його балансі.

Відповідно до підпунктів 5, 10 пункту 32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630), виконавець зобов`язаний проводити два рази на рік перевірку стану внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку із складенням відповідного акта, утримувати внутрішньобудинкові мережі у належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт.

Пунктом 2.1. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 (далі - Правила № 76), передбачено, що система технічного огляду жилих будинків включає проведення планових та позапланових оглядів.

Відповідно до пункту 2.1.5 Правил № 76 до системи технічного огляду жилих будинків входить також профілактичне обслуговування будинків, яке є складовою технічного обслуговування і полягає в усуненні дрібних несправностей елементів будинків з метою забезпечення їх безперебійної роботи, а також попередження порушень санітарно-гігієнічних вимог до приміщень будинків, налагодження та регулювання окремих видів технічних пристроїв.

Періодичність проведення профілактичного обслуговування елементів жилих будинків та граничні строки невідкладної ліквідації виявлених несправностей елементів жилих будинків, а саме системи водопроводу, каналізації, гарячого водопостачання проводиться кожні 3-6 місяців.

Згідно із пунктом 5.3.4 Правил № 76 під час обслуговування системи водопроводу і каналізації необхідно, зокрема, регулярно проводити огляд санітарно-технічного устаткування, водопровідно-каналізаційних систем та будинкових засобів обліку та регулювання води на них, контролюючи промерзання трубопроводів, витік води та інше; здійснювати не рідше одного разу на рік профілактичне обслуговування запірної арматури (з прогонкою вентилів кранів), прочищення дворової та не рідше двох разів у рік - будинкової каналізаційної мережі; усувати засмічення в системі.

Поряд з цим, стороною відповідача не спростовано, що завдана позивачці шкода не пов`язана із внутрішньоквартирною системою водопостачання, тобто не доведено, що відповідна несправність відноситься до внутрішньобудинкової, що свідчило б про відповідальність виконавця послуг (балансоутримувача), відтак колегія суддів вважає, що підставність позовних вимог, належними та допустимими доказами не спростована.

Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди, які судом задоволені частково та стягнуто таку у розмірі 3000,00 грн., колегія суддів враховує таке.

Позивач обґрунтовує моральну шкоду характером та глибиною моральних страждань, вимушеними змінами у житті, тривалістю негативних наслідків та протиправними діями відповідачки.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Виходячи з положень статі 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.

Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Враховуючи те, що апеляційним судом встановлено порушення прав позивача, заподіння моральної шкоди, право на відшкодування якої останній має право, теж не спростовано.

Дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди у сумі 3 000 грн. відповідає пропорційності порушення права позивача, масштабів порушення і необхідних зусиль для відновлення порушеного права, принципів розумності і справедливості.

Такий розмір шкоди є достатньою сатисфакцією для позивача, не свідчить про безпідставне збагачення і не буде надто обтяжливим для відповідачки.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України

Відповідно до положень ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Види судових витрат визначені ст. 133 ЦПК України.

До таких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Таким чином, колегія суддів враховує те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що правнича допомога надавалась позивачу на підставі договору про надання правової допомоги № 11/10/21 від 11.10.2021, укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом Проць Т.В.(т.1 а.с.16-17).

З Акту наданих послуг від 30.12.2021, Акту наданих послуг від 11.11.2022, згідно договору про надання правової допомоги № 11/10/21 від 11.10.2021, додатку № 1 до договору про надання правової допомоги № 11/10/21 від 11.10.2021 від 11.10.2021 та додаткової угоди до договору про надання правової допомоги № 11/10/21 від 11.10.2021 від 10.11.2022, вбачається, що загальна сума витрат на правову (правничу допомогу) позивачу ОСОБА_6 становить 4000,00 гривень (т. 1 а.с. 16-19, 146-147).

Правова допомога полягала у наданні юридичних консультацій; складення позовної заяви про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири; складення клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи; розрахунку судового збору за подання позовної заяви, підготовці реквізитів для сплати судового збору; формування додатків до позовної заяви, виготовлення копій додатків для всіх учасників судового процесу; надання юридичних консультацій щодо порядку розгляду справи судом, прав та обов`язків учасників справи; консультаційних послугах щодо стягнення компенсації за спричинену матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття квартири; підготовці та поданні заяви про збільшення позовних вимог та заяви про стягнення судових витрат у справі.

З квитанції АТ «Банк Січ» № 4847699 від 16.08.2021 року вбачається, що ОСОБА_2 здійснив оплату в сумі 500,0 гривень на користь ТзОВ «СДВ Консалтинг» (т.1 а.с. 22).

З довідки адвоката Проць Т.В. від 30.12.2021 слідує, що ОСОБА_2 оплатив в повному обсязі надану йому правовому допомогу згідно договору про надання правової допомоги № 11/10/21 від 11.10.2021 в розмірі 2500,0 гривень. Претензій щодо несвоєчасності, неповної оплати відсутні (т.1 а.с. 20).

Згідно квитанції АТ КБ «ПриватБанк» № 0.0..1 від 11.10.2022 вбачається, що ОСОБА_2 здійснив оплату в сумі 1000,00 гривень на користь адвоката Проць Т.В. (т.1 а.с. 149).

Зважаючи на те, що про неспівмірність понесених позивачем витрат на правничу допомогу та їх зменшення стороною відповідача у судових засіданнях клопотання не заявлялося, суд прийшов висновку про стягнення на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,0 гривень.

Процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, зокрема дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін, реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, відтак навіть фіксованість гонорару у договорі не безумовним обов`язком суду стягнути такий.

Власне, оскаржуючи рішення суду першої інстанції відповідачка не погоджується із витратами на правову допомогу, оскільки такі, на її думку, не відповідають ціні позову, складністю справи та часом, який затрачений адвокатом на виконання відповідних робіт.

Так, враховуючи ціну позову у даній справі, яка становить 11104,00 грн., на переконання колегії суддів, свідчить про те, що вартість послуг адвоката та потрачений ним час є неспівмірним із складністю спірних правовідносин.

Не може залишатися поза увагою суду і сплата ОСОБА_2 500,0 гривень на користь ТзОВ «СДВ Консалтинг», яка врахована судом у загальну суму на правову допомогу, оскільки з договору про правову допомогу слідує, що такий укладений безпосередньо із адвокатом Проць Т.В. та жодних доказів відношення останньої до ТзОВ «СДВ Консалтинг» матеріали справи не містять.

Крім цього, дійсно складність спірних правовідносин (категорія справи) та обізнаність представника у таких і судовій практиці з цього приводу, презюмується, тому вартість витрат на правову допомогу у стягнутому судом розмірі є необгрнутованим хоча б з погляду зазначених вище обставин.

Більше того, адвокатом здійснено розподіл наданих ним послуг, при цьому усі із зазначених послуг охоплюються загалом правовою допомогою та надаються кожним адвокатом у межах наданих законом повноважень.

Таким чином, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин даної справи, її складності та результатів розгляду такої, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення таких у розмірі 2000,00 грн.

Таким чином, витрати у розмірі 2000,00 грн., як еквівалент потраченого часу адвоката на надання правової допомоги позивачу у даній справі є співмірними із складністю такої, наданими послугами у суді апеляційної інстанції, ціною позову, а також розміром задоволених позовних вимог, а розмір таких витрат відповідає критеріям реальності та розумності, що свідчить про необхідність часткового задоволення вимог апеляційної скарги у цій частині.

Окремо колегія суддів вважає за можливе зазначити, що відшкодування шкоди у добровільному порядку (що слідуючи матеріалам справи є предметом даного провадження), виключало б необхідність стягнення, зокрема і витрат на правову допомогу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, зміни рішення суду першої інстанції, шляхом зменшення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають до стягнення на користь позивача та про які зазначено у мотивах цієї постанови.

Часткове задоволення апеляційної скарги не є підставою для проведення розподілу судових витрат у спірних правовідносинах відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 31 травня 2023 рокув частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 гривень змінити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині рішення Личаківського районного суду м. Львова від 31 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 03 жовтня 2023 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк