Головуючий у І інстанції Левченко А.В.
Провадження №22-ц/824/7968/2023 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Гуля В.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2010 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2010 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому, уточнивши позовні вимоги, просило суд стягнути у солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь банку борг за кредитним договором №014/6435/74/67415 від 31 січня 2008 року в розмірі 410 366,79 грн., витрати на оплату державного мита в розмірі 1 700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн.

Обгрунтовуючи вимоги, позивач посилався на те, що 31 січня 2008 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» уклало з ОСОБА_3 кредитний договір №014/6435/74/67415, за яким відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» зобов`язалось надати кредит в розмірі 40 000 доларів США, а ОСОБА_4 зобов`язалась щомісячно до 31 січня 2028 року повертати кредит по частинам та сплачувати проценти за користування ним в розмірі 13% річних. У випадку неналежного виконання вказаних грошових зобов`язань ОСОБА_4 зобов`язалась сплатити пеню в розмірі 0,5% від простроченої суми за кожен календарний день прострочення.

Також, з метою забезпечення виконання основного зобов`язання, 31 січня 2008 року відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» уклало з ОСОБА_1 договір поруки № 1, за яким ОСОБА_1 зобов`язався відповідати перед відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» за неналежне виконання ОСОБА_4 грошових зобов`язань за кредитним договором № 014/6435/74/67415 від 31 січня 2008 року.

Крім того, 31 січня 2008 року відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» уклало з ОСОБА_4 договір іпотеки № 014/6435/74/67415, за яким з метою забезпечення належного виконання грошових зобов`язань за кредитним договором №014/6435/74/67415 від 31 січня 2008 року ОСОБА_4 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач свої обов`язки згідно умов кредитного договору виконав повністю, натомість відповідач ОСОБА_5 неналежним чином виконувала свої зобов`язання в частині повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, у зв`язку із чим за договором утворилась заборгованість у розмірі 410 366 грн. 79 коп.

05 листопада 2009 року відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» надіслало ОСОБА_1 листа №131-01/3768, в якому вимагало достроково повернути кредит в розмірі 43 065 доларів США 32 центи, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 600 доларів США 00 центів та пеню в розмірі 149 доларів США 25 центів.

Оскільки відповідачі заборгованість у добровільному порядку не погасили, банк звернувся до суду з позовом про стягнення з них заборгованості за кредитним договором у солідарному порядку.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2010 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/6435/74/67415 від 31 січня 2008 року в розмірі 410 366 грн. 79 коп., витрати на оплату державного мита в розмірі 1 700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2022 року відновлено втрачене провадження у цивільній справі № 2-4394/2010 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2022 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2010 року у цивільній справі №2-4394/2010 за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Крім цього, просив стягнути з позивача судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом рішення в суді апеляційної інстанції в розмірі 3 077 грн. 75 коп.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що жодних листів, судових повісток, копій позовної заяви з доданими матеріалами від суду не отримував. Копію заочного рішення також не отримував. Крім цього, скаржник не знав про сам факт наявності справи, судових засідань та прийняття вказаного незаконного рішення, про існування якого дізнався після того, як отримав від приватного виконавця документи виконавчого провадження. В подальшому, апелянту стало відомо про наявність виконавчого листа №2-4394/2010 від 07.12.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . У виконавчому листі було вказано, що його видано на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2010 року.

У зв`язку з тим, що відповідач не був повідомлений судом про розгляд справи, його право на захист було порушено.

Також вказував, що в оскаржуваному судовому рішенні зазначено, що ОСОБА_1 був поручителем за договором поруки від 31.01.2008 року, однак ця обставина не відповідає дійсності, так як ОСОБА_1 ніколи не був поручителем по договору поруки та ніколи не підписував ніяких договорів поруки, для того, щоб його бувша дружина ОСОБА_5 могла отримати кошти на придбання квартири, так як фактично вже з нею не проживав.

Обгрунтовуючи скаргу, апелянт посилається також на те, що заочним рішенням суду встановлено, що ОСОБА_6 відповідно до кредитного договору від 31.01.2008 року було надано кредит в сумі 40 000,00 доларів США. В подальшому, у рішенні суду вказується «неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за договором кредиту 014/6435/74/67415 від 31.01.2008 року ОСОБА_2 призвело до виникнення заборгованості, яка відповідно до умов кредиту підлягає поверненню зі сплатою пені, відсотків за його користування та становить 410 366,79 грн.».

На думку апелянта, суд дійшов необґрунтованого висновку про те, що треба стягнути саме таку суму в гривнях, адже ніяких розрахунків для підтвердження вказаного суду надано не було. Відповідно до кредитного договору основне зобов`язання було встановлено в іноземній валюті - доларах СІІІА, але суд ухвалив рішення про стягнення боргу в національній валюті, без наявного на те мотивування.

В судове засідання учасники процесу, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, не з`явились, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 31.01.2008 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції «Райффайзен Банк Аваль», уклало з ОСОБА_3 кредитний договір №014/6435/74/67415, за яким відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» зобов`язалось надати кредит в розмірі 40 000,00 доларів США, а ОСОБА_4 зобов`язалась щомісячно до 31 січня 2028 року повертати кредит по частинам та сплачувати проценти за користування ним в розмірі 13% річних. У випадку неналежного виконання вказаних грошових зобов`язань ОСОБА_4 зобов`язалась сплатити пеню в розмірі 0,5% від простроченої суми за кожен календарний день прострочення.

31 січня 2008 року відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» уклало з ОСОБА_1 договір поруки № 1, за яким ОСОБА_1 зобов`язався відповідати перед відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» за неналежне виконання ОСОБА_4 грошових зобов`язань за кредитним договором № 014/6435/74/67415 від 31 січня 2008 року.

Крім того, 31 січня 2008 року відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» уклало з ОСОБА_4 договір іпотеки № 014/6435/74/67415, за яким з метою забезпечення належного виконання грошових зобов`язань за кредитним договором №014/6435/74/67415 від 31 січня 2008 року ОСОБА_4 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

Встановлено, що у зв`язку із невиконанням позичальником ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість, розмір якої визначено судом на підставі розрахунків позивача на суму 410 366,79 грн.

05 листопада 2009 року відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» надіслало ОСОБА_1 листа №131-01/3768, в якому вимагало достроково повернути кредит в розмірі 43 065 доларів США 32 центів, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 600 доларів США 00 центів та пеню в розмірі 149 доларів США 25 центів.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» щодо солідарного стягнення з відповідачів суми заборгованості, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст. 554 ЦК України в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про стягнення з відповідачів, як солідарних боржників, заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із доведеності факту порушення позичальником умов кредитного договору, внаслідок чого за договором утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачів згідно вищенаведених правових норм.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У відповідності до вимог ст. 12 ЦПК України, які кореспондуються з вимогами ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки позивачем суду надано належні, допустимі та достовірні докази на підтвердження обставин, на які він посилався, як на підставу своїх вимог, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про задоволення позову та стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості у визначеному ним розмірі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він договір поруки не укладав та не є поручителем ОСОБА_2 за кредитним договором, спростовуються матеріалами справи №2-4394/2010, провадження у якій було відновлено у зв`язку з її знищенням, у якій наявна завірена належним чином копія договору поруки, укладеного 31 січня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , як поручителем, за умовами якого останній зобов`язався відповідати перед ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» за неналежне виконання ОСОБА_4 грошових зобов`язань за кредитним договором № 014/6435/74/67415 від 31 січня 2008 року. Дана копія договору поруки містить паспортні дані ОСОБА_1 та його підпис у графі «Поручитель», що спростовує доводи останнього у апеляційній скарзі про неукладання ним вищевказаного договору (ст. 204 ЦК України).

Необгрунтованими є і доводи скарги відповідача, у яких він не погоджується з розміром заборгованості, посилаючись на те, що валютою зобов`язання є долари США. Так, діюче законодавство при ухваленні судами рішень про стягнення заборгованості за кредитними договорами передбачає можливість стягнення боргу як у іноземній валюті, якщо зобов`язання вчинене у іноземній валюті, так і у національній валюті за курсом на день ухвалення рішення. Таким чином, не зважаючи на те, що валютою зобов`язання за умовами кредитного договору від 31 січня 2008 року є долари США, стягнення судом заборгованості у національній валюті - гривні, за курсом на день ухвалення рішення, вимог закону не порушує.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди відповідача з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку, та з урахуванням доведеності позовних вимог Банку обґрунтовано задоволено вимоги останнього.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги відповідача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_1 - без задоволення.

У зв`язку із тим, що ціна позову в даній справі не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2010 року -залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: