Справа № 161/8859/23
Провадження № 2/161/2621/23
У Х В А Л А

02 жовтня 2023 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Коржик Н.В.

за участі:

прокурора Романенка О.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Гринчука І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою заступника керівника Луцької окружної прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області, Головного управління Держгеокадастру у Волинській області до ОСОБА_2 про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди, зобов`язання повернути в комунальну власність земельну ділянку

В С Т А Н О В И В:

30.05.2023 року заступник керівника Луцької окружної прокуратури Волинської області (далі позивач) в інтересах держави в особі Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області (далі Боратинська сільська рада), Головного управління Держгеокадастру у Волинській області звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій просить суд: визнати недійсною додаткову угоду від 15.05.2020 року до Договору водних об`єктів та земель водного фонду, укладеного 07.03.2007 року між Боратинською сільською радою в особі сільського голови Яручика С.О. та ОСОБА_2 , який зареєстровано в книзі державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок 27.06.2007 року за № 07; скасувати в Державному реєстрі речових прав а нерухоме майно державну реєстрацію права оренди ОСОБА_2 на земельну ділянку із кадастровим номером :01:001:1098; зобов`язати ОСОБА_2 повернути, а Боратинську сільську раду прийняти за актом прийому-передачі земельну ділянку із кадастровим номером :01:001:1098; стягнути з відповідача на користь Волинської обласної прокуратури понесені судові витрати зі сплати судового збору.

29.07.2023 року позивачем Боратинською сільською радою Луцького району Волинської області було подано до суду письмові пояснення по справі, в яких позивач зазначає, що при укладенні спірного правочину, він, як орган місцевого самоврядування, діяв виключно в інтересах громади та у межах наданих йому повноважень (а.с. 87-89).

03.08.2023 року відповідачем ОСОБА_2 до суду подано відзив на позовну заяву. На обґрунтування своїх заперечень щодо позову відповідач, з-поміж іншого, зазначає, що Луцькою окружною прокуратурою Волинської області порушено вимоги ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», оскільки у спірних правовідносинах не виникло та на даний час не існує правових передумов для звернення до суду з даним позовом. Зокрема, при укладенні спірного правочину будь-чиї права та законні інтереси не порушені. У зв`язку з цим, позов просить залишити без розгляду (а.с. 93-100).

08.08.2023 року позивачем було подано відповідь на відзив на обґрунтування якого останній зазначив, що підставою для звернення до суду з даним позовом є порушення ОСОБА_2 в минулому умов Договору водних об`єктів та земель водного фонду від 07.03.2007 року, в частині сплати останнім орендних платежів. Крім того, до моменту звернення до суду з даним позовом Луцькою окружною прокуратурою Волинської області було дотримано порядку, встановлено ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», у зв`язку з чим мотивацію відзиву вважає безпідставною (а.с. 113-120).

В судовому засіданні представником відповідача адвокатом Гринчуком І.С. заявлено клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав, зазначених у відзиві відповідача на позовну заяву.

Представник Луцької окружної прокуратури Волинської області в судовому засіданні щодо задоволення вимог ОСОБА_2 про залишення позову без розгляду заперечував посилаючись на обставини, які були викладені у відповіді на відзив. Додатково зазначив, що у позовній заяві наведено достатньо підстав, які свідчать про порушення вимог чинного законодавства при укладенні спірної додаткової угоди від 15.05.2020 року, а відтак й наявності підстав для здійснення прокурором судового захисту інтересів держави. При цьому, доводи Боратинської сільської ради, які викладені у письмових поясненнях, жодним чином не свідчать про ту обставину, що вказаний орган місцевого самоврядування не підтримує заявлених позовних вимог.

Представник позивача Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи чи будь-які інші заяви від нього не надходило.

Представник позивача Головного управління Держгеокадастру у Волинській області в судовому засіданні підтримала думку прокурора, просила у задоволенні клопотання відмовити.

До початку судового засідання від представника ОСОБА_2 адвоката Лавренчука О.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке вмотивоване його зайнятістю в інших судових провадженнях.

Однак, з огляду на те, що в судове засідання з`явився інший представник відповідача адвокат Гринчук І.С., суд не вбачає будь-яких правових підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши думку учасників судового провадження з приводу клопотання про залишення позову без розгляду, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.

Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01.04.2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Законом України від 02.06.2016 року № 1401-VІІІ «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», який набрав чинності 30.09.2016 року, Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно ч. 3 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (ч. 5 ст. 56 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує в чому полягає порушень; інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення де суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абз. 1 і 2 ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру»).

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абз. 1-3 ч. 4 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру»).

Системне тлумачення положень ч. ч. 3 5 ст. 56 ЦПК України та ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах;

2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Водночас тлумачення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом.

При цьому, розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

В такий спосіб перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий відсутність такого органу. Водночас підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Нездійснення захисту» має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

При цьому, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Разом з тим, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави

Аналогічна правова позиція неодноразова викладалась у постановах Верховного Суду, зокрема, від 25.04.2018 року у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 року у справі № 924/1237/17 та від 18.08.2020 року у справі № 914/1844/18.

Відтак, визначення прокурором свого правового статусу як самостійного позивача у справі, за наявності органу місцевого самоврядування, уповноваженого на здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, не нівелює його обов`язку щодо дотримання порядку представництва, дотримання процедури, встановленої ч. ч. 3 та 4 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», та надання можливості такому органу самостійно звернутися до суду за захистом порушених прав держави.

Подібний за змістом правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі № 922/708/19.

Окрім того, прокурор за певних обставин може звертатися до суду в інтересах держави і в особі органу місцевого самоврядування, зокрема тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. Оскільки таку позовну вимогу вправі заявити, зокрема, будь-яка сторона правочину, відповідний орган як така сторона може бути позивачем. У такій ситуації прокурор для представництва інтересів держави в особі компетентного органу як сторони правочину має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів, не реагуючи на повідомлення прокурора про наявність підстав для звернення до суду (абз. 3 ч. 4 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру»).

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17.

За таких обставин, враховуючи положення ст. 131-1 Конституції України, ст. 56 ЦПК України, ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», усталеної судової практики щодо представництва прокурором інтересів держави в суді, сформованих, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 587/430/16-ц, від 15.01.2020 року у справі № 698/119/18, від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18, Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі № 922/708/19, суду необхідно встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення питання щодо наявності/відсутності підстав для захисту прокурором інтересів держави у суді; дотримання/недотримання прокурором процедури, встановленої ч. ч. 3 та 4 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом у своїх постановах від 08.12.2020 року по справі № 908/1664/19 та від 13.04.2022 року по справі № 815/1484/18.

Разом з тим, у матеріалах позовної заяви відсутні будь-які докази того, що Боратинська сільська рада Луцького району Волинської області та Головне управління Держгеокадастру у Волинській області не бажали здійснювати захист інтересів держави та звертатися до суду з відповідним позовом до ОСОБА_2 , а сама по собі обставина не звернення з позовом, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неможливість виконання позивачами функцій із захисту інтересів держави.

До свого позову Луцька місцева прокуратура Волинської області долучає виключно запити прокурора про надання інформації (а.с. 59-62) та отримані на них відповіді Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області та Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, які не містять жодних відомостей про наявність порушень з боку ОСОБА_2 , а тому прокурором не могло бути констатовано невжиття позивачами заходів щодо захисту інтересів держави у розумний строк та не отримано від них немотивованої відмови.

Таким чином, позов, в інтересах держави в особі Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області та ГУ Держгеокадастру у Волинській області поданий прокурором із порушення вимог ч. 4 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», за відсутності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Висновку щодо процесуальної можливості залишення позовної заяви без розгляду в справах, провадження у яких відкрито за відсутності підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави, дійшов Верховний Суд у постановах від 18.07.2019 року (справа № 826/15794/17) та від 23.10.2019 року (справа № 0640/4292/18).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов заступника керівника Луцької окружної прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області та ГУ Держгеокадастру у Волинській області до ОСОБА_2 про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди та зобов`язання повернути в комунальну власність земельну ділянку, підлягає залишенню без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

На підставі ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру, керуючись ст.ст. 56, 257, 259-261, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву заступника керівника Луцької окружної прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області, Головного управління Держгеокадастру у Волинській області до ОСОБА_2 про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди, зобов`язання повернути в комунальну власність земельну ділянку залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення ухвали відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали складений 06 жовтня 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська