Номер провадження: 22-ц/813/6192/23
Справа № 510/393/22
Головуючий у першій інстанції Дудник В.І.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Драргомерецького М.М.,

Дришлюка А.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Марусича Максима Сергійовича на рішення Ренійського районного суду Одеської області від 25.01.2023 року, ухваленого під головуванням судді Дудника В.І., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк» про зобов`язання здійснити перерахунок кредитних коштів,

встановив:

04.04.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Таскомбанк» (далі Банк), та уточнивши вимоги, просив суд зобов`язати відповідача здійснити перерахунок платежів у розмірі 18 866,03 грн., здійснених ОСОБА_1 на підставі Заяви-договору № 303/2126183-СК від 15.12.2015 року, в рахунок основної заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.12.2015 року між ОСОБА_1 та Банком було укладено Заяву-договір про приєднання до Публічної пропозиції Банку на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №303/21261183-СК.

ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 30 000,00 грн. на споживчі потреби.

Згідно банківської виписки з ОСОБА_1 на користь Банку була стягнута комісія у розмірі 18 866,03 грн.

Посилаючись на те, що Заява-договір № 303/2126183-СК від 15.12.2015 року не зазначає сплату комісійної винагороди, позивач просив зобов`язати відповідача перерахувати кошти у розмірі 18 866,03 грн. в рахунок основної заборгованості.

Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 25.01.2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено (а.с.119-123).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Марусич М.С. ставить питання про скасування рішення Ренійського районного суду Одеської області від 25.01.2023 року, ухвалення нового рішення яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.126-130).

У відзиві на апеляційну скаргу Банк просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість (а.с.146-153).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 06.10.2023 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з перебуванням суддів Драгомерецького М.М. та Дришлюка А.І. у відпустці у період з 27.09. по 05.10.2023 року (а.с.167-170), датою ухвалення цього судового рішення є 06.10.2023 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.06.2023 року (а.с.142), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України. Колегія суддів також зазначає, що учасники справи належним чином повідомлені про відкриття апеляційного провадження та про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи (а.с.145, 159-160).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що заявлені вимоги є безпідставними та недоведеними (а.с.119-123).

Апеляційний суд не погоджується із таким висновком районного суду, оскільки вони не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 626 та ст. 629 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

На підставі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Згідно з ч.1 ст. 634 ЦПК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

З матеріалів справи вбачається, що 15.12.2015 року між ОСОБА_1 та Банком укладено договір про приєднання до Публічної пропозиції Банку на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, шляхом підписання заяви договору № 303/21261183-СК.

Шляхом підписанням цієї Заяви-Договору ОСОБА_1 акцептував Публічну пропозицію Банку, яка була розміщена на веб-сайті Банку: www.tascombank.com.ua на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, що розміщений на веб-сайті Банку і беззастережно приєднався до умов цього Договору (п. 1 Договору-заяви).

Відповідно до п. 4 цієї Заяви-договору ОСОБА_1 погодився, що дана Заява-договір, а також тарифи Банку є невід`ємними частинами Договору. У п. 5 зазначено, що позивач підтвердив, що він ознайомлений зі змістом цієї Заяви-договору, Договору зі всіма додатками до нього та повністю з ними згодний, що їх умови є зрозумілими для нього, обов`язковими для виконання та заперечення щодо них відсутні (а.с.18-23).

ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 30 000,00 грн. на споживчі потреби.

Згідно банківської виписки від 15.12.2021 року за Заявою-договором №303/20126183-СК ОСОБА_1 було сплачено комісію Банку у розмірі 18 866,03 грн. (а.с.24-32).

Разом з тим, Заява-договір № 303/21261183-СК від 15.12.2015 року не зазначає сплати комісії за надання банківських послуг.

Матеріали справи не містять належних доказів, що ОСОБА_1 ознайомився із тарифами Банку та погодився з ними, підписуючи Заяву-договір, а також, що вказані документи на момент отримання позивачем укладання договору містили умови, зокрема, щодо сплати комісії за обслуговування кредитних коштів.

До правовідносин сторін не може бути застосована ч.1 ст. 634 ЦК України стосовно того, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або в інших стандартних нормах, який може бути укладений шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки тарифи, що розміщені на сайті: www.tascombank.com.ua, Банк мав можливість змінювати, у тому числі, для найбільш сприятливих для Банку умов.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із позичальником Банк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які Банк вважав узгодженими.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності і призвів би до покладення на слабшу сторону споживача, невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору

Зважаючи на те, що відсутні докази на підтвердження того, що Банк запропонував позичальнику конкретні тарифи банківських послуг, Заява-договір не зазначає домовленості сторін про сплату комісії за надання банківських послуг та не може доводити про укладення стандартної (типової) форми договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про скасування оскаржуваного рішення та прийняття постанови про задоволення позову шляхом зобов`язання Банку здійснити перерахунок незаконно стягнутих коштів у розмірі 18 866,03 грн. в рахунок основної заборгованості за кредитом.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відносини, які виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних потреб громадян регулюються, зокрема, Законом України «Про захист прав споживачів».

Положення Закону України «Про захист прав споживачів» від 19.05.1991 року з наступними змінами, у взаємозв`язку із положеннями ст. 42 ч.4 Конституції України, треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають, як під час укладення, так і виконання такого договору (рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року у справі №15-рп/2011).

Відповідно до п. п. 3.1, 3.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 (далі-Правила), у кредитному договорі або додатку до нього банки повинні надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутних послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначивши, зокрема, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення. Банки також зобов`язанні в кредитному договорі зазначити вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу, обґрунтувати вартість супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов`язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб`єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо).

Разом з тим, відповідно до п.3.6 Правил, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач повинен сплатити на користь банка за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо) або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє споживач з метою встановлення, зміни чи припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Держава має сприяти забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри у суспільстві.

Споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму. Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть внаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визнання особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору (рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року у справі №15-рп/2011).

Споживач може і не знати, що при оформленні кредитного договору він оформив з банком непотрібну йому послугу.

Тому держава повинна забезпечувати захист громадян, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку позичальника їх повернути і сплатити за користування ними проценти. Підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням.

Наведена позиція узгоджується з висновками КЦС ВС в постановах від 14.09.2022 у справі 712/12028/20; від 14.09.2022 у справі № 755/11636/21; від 16.11.2022 у справі № 755/9486/21.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Марусича М.С. підлягає задоволенню, рішення Ренійського районного суду Одеської області від 25.01.2023 року скасуванню, з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та зобов`язати Банк здійснити перерахунок платежів у розмірі 18 866,03 грн. у рахунок основної заборгованості за кредитом.

Відповідно до ч. 1, п.п.1-3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ОСОБА_1 , як споживач, звільнений від сплати судового збору.

Між тим, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з Банку на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 992,40 грн. та за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1488,60 грн. (992,40 х 150% = 1 488,60).

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Марусича Максима Сергійовича задовольнити.

Рішення Ренійського районного суду Одеської області від 25.01.2023 року скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк» про зобов`язання здійснити перерахунок кредитних коштів, задовольнити.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Таскомбанк», ) здійснити перерахунок платежів у розмірі 18 866,03 (вісімнадцять тисяч вісімсот шістдесят шість грн.) 03 коп., здійснених ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за Заявою-договором про приєднання до Публічної пропозиції Акціонерного товариства «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 303/2126183 СК від 15.12.2015 року, з часу його укладання по 02.11.2021 року, зарахувавши сплачені кошти, що були спрямованні на погашення комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості, в рахунок погашення основного боргу по Заяві-договору про приєднання до Акціонерного товариства «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне обслуговування фізичних осіб № 303/2126183-СК від 15.12.2015 року.

Стягнути з Акціонерного товариства «Таскомбанк», , на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 992,40 (дев`ятсот дев`яносто дві грн.) 40 коп. та за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1488,60 (тисяча чотириста вісімдесят вісім грн.) 60 коп.

Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції стягувати за наступними реквізитами:

Отримувач коштів - ГУК в Од.обл./Малиновськ. р-н/22030101

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37607526

Банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.)

Код банку отримувача (МФО) - 899998

Рахунок отримувача - UA0015757

Код класифікації доходів бюджету 22030101

Призначення платежу - *;101.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк