Номер провадження: 22-ц/813/4865/23
Головуючий у першій інстанції Косіцина В.В.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.

за участю секретаря судового засідання Гуденка Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Сарсаков Станіслав Олександрович,

на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 січня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Руденко Ганни Олександрівни, ОСОБА_1 , за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Руслани Валеріївни, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Хоми Ганни Сергіївни про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,

встановив:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за вказаним вище позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3

11 листопада 2022 року на електрону пошту суду першої інстанції від представника ОСОБА_1 адвоката Сарсакова С.О. надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду з підстав її подання особою, яка не має повноважень на ведення вказаної справи.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 січня 2023 року залишено без задоволення заяву представника ОСОБА_1 адвоката Сарсакова С.О. про залишення позову без розгляду.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, адвокат Сарсаков С.О., який діє від імені відповідача ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку направив апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення норм процесуального права та невідповідність висновку суду про відмову в задоволенні поданої ним вказаної вище заяви матеріалам справи, просив скасувати оскаржувану ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 січня 2023 року та направити справу до суду першої інстанції для повторного розгляду питання про залишення позову без розгляду.

За доводами апеляційної скарги, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, оскільки під час подання позовної заяви, підписаної КЕП адвоката Шаврова І.І., останнім не було надано суду доказів на підтвердження його повноважень на представництво позивача ОСОБА_7 , водночас до позову долучений ордер, що підтверджував наявність у ОСОБА_8 повноважень на представництво ОСОБА_4 , яка у позові була зазначена, як третя особа. При цьому позов не відповідав також і вимогам п.8 ч.3 ст. 175 ЦПК України.

У виправленій позовній заяві, на виконання вимог ухвали суду першої інстанції про залишення такої без руху, адвокат Шавров І.І. зазначив ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як позивачів, проте не надав доказів наявності у нього повноважень на представництво у справі інтересів ОСОБА_2 .

Вказані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції та 31 жовтня 2022 року Приморський районний суд м. Одеси відкрив провадження у справі.

Після звернення представника скаржника із заявою про залишення позову без розгляду, адвокат Шавров І.І. подав до суду ордер на надання правової допомоги ОСОБА_2 , проте такий датований лише 10 жовтня 2022 року, тобто на день звернення із позовною заявою у адвоката були відсутні відповідні повноваження на представництво інтересів ОСОБА_2 .

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

22 серпня 2023 року у судовому засіданні під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали суду, позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник адвокат Сарсаков С.О. надали суду пояснення про те, що дійсно адвокат Шавров І.І., діючи від їх імені, на підставі договору про надання правової допомоги, у вересні 2022 року звернувся до суду із цим позовом. При цьому сторона позивачів зауважила, що допущенні адвокатом Шавровим І.І. недоліки позовної заяви під час її подання до суду не можуть бути підставою для позбалення позивачів права на захист їх прав та інтересів у суді.

Представник скаржника ОСОБА_1 - адвокат Сарсаков С.О. підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

В подальшому в судове засідання 26 вересня 2023 року позивачі не з`явилися. Також в судове засідання не з`явилися відповідачі та треті особи, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника скаржника за доводами апеляційної скарги, представника позивачів адвоката Петренко Н.О., яка заперечувала проти задоволення вимог скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, апеляційний суд вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним нормам, виходячи з такого.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд виходив з того, що в матеріалах цієї справи містяться докази на підтвердження повноважень адвоката Шаврова І.І. діяти від імені та в інтересах позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,отже є повноважним представником останніх, тому відсутні підстави для залишення вказаного вище позову без розгляду за п.8.ч.3 ст. 175 ЦПК України.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Bellet v. France від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Дійсно, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави та з боку держави може бути піддане обмеженням, зокрема шляхом встановлення певної процедури розгляду справи.

Так, згідно з ч. 2 ст. 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

У відповідності до ч. 7 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як убачається з матеріалів справи позовну заяву подану у вересні 2022 року підписано адвокатом Шавровим І.І., який діяв від імені ОСОБА_2 , зазначеного у такій заяві у якості позивача. Проте, на підтвердження власних повноважень до позовної заяви адвокатом додано ордер на представництво інтересів ОСОБА_3 серії ВН № 1107339 від 12 квітня 2022 року.

Вказане стало підставою для залишення ухвалою суду першої інстанції від 11 жовтня 2022 року такого позову без руху із наданням строку для надання до суду примірника позовної заяви в новій редакції із визначенням статусу ОСОБА_3 .

На виконання вимог зазначеної ухвали суду 17 жовтня 2022 року адвокатом Шавровим І.І. подано нову редакцію позовної заяви, із визначенням статусу ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , як позивачів, яку суд першої інстанції прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі.

11 листопада 2022 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Сарсаков С.О., засобами електронного зв`язку направив суду заяву про залишення позовної заяви без розгляду з підстав її подання особою, яка не має повноважень на ведення цієї справи.

22 листопада 2022 року адвокат Шавров І.І. подав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи ордеру на представництво інтересів ОСОБА_2 серії ВН № 1119504 від 10 жовтня 2022 року.

Відповідно до частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

За частиною першою статті 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з частинами першою та другою статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою-третьою статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера. Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі N П/9901/736/18 (провадження N 11-989заі18) звернуто увагу на те, що виходячи зі змісту частин першої, третьої статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору. Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (стаття 400-1 Кримінального кодексу України).

Дійсно, з наданого адвокатом Шавровим І.І. ордеру на представництво інтересів ОСОБА_2 убачається, що такий датовано 10 жовтня 2022 року, тобто датою більш пізньою, ніж дата подання первісної позовної заяви, так і її нової редакції.

Проте, як ордер серії ВН № 1107339 від 12 квітня 2022 року так і серії ВН № 1119504 від 10 жовтня 2022 року оформлені адвокатом на підставі вже укладеного договору про надання правової допомоги від 11 квітня 2022 року №15/22.

Отже, колегія суддів вважає, що дата оформлення ордеру на представництво інтересів ОСОБА_2 не має правового значення, оскільки такий ордер є лише документом, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, підставою ж для здійснення адвокатської діяльності з надання такої допомоги є договір №15/22, укладений 11 квітня 2022 року, що свідчить про подання позову від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 особою, яка мала повноваження на ведення цієї справи.

Також, апеляційний суд зауважує, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Зокрема, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами ст. 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Своєрідним механізмом, який дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію є практика Європейського суду з прав людини (далі - Суд), яку він викладає у своїх рішеннях.

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Так, у справі v. Belgium Суд зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення ст. 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі v. France Суд зазначив, що "ст. 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Також і Верховний Суд у постанові від 05.08.2020 у справі N 177/1163/16-ц вказав, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції.

Необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного суду від 17.02.2021 N 9901/471/19.

Як убачається з матеріалів справи, на час розгляду вказаного клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Сарсакова С.О. у матеріалах справи були наявні ордери: ВН № 1107339 від 12 квітня 2022 року та ВН № 1119504 від 10 жовтня 2022, видані на підставі договору про правову допомогу № 15/22 від 11 квітня 2022 року.

Водночас, апеляційний суд також приймає до уваги, що у засіданні суду першої інстанції, зокрема, ОСОБА_2 підтвердив надання адвокату Шаврову І.І. повноважень на подання від його мені позовної заяви.

Окрім того, надання адвокату Шаврову І.І. повноважень на представництво своїх інтересів у суді першої інстанції позивачі підтвердили під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали, про що зазначено вище.

Тож, враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів вважає, що задоволення судом першої інстанції клопотання представника відповідача та залишення позову без розгляду мало б ознаки надмірного формалізму та призвело б до порушення положень Конвенції, з огляду на позбавлення позивачів права на доступ до суду.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи скаржника стосовно невідповідності обставинам справи та вимогам процесуального законодавства висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви представника відповідача про повернення позову без розгляду.

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим висновок суду про відсутність підстав для залишення позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без розгляду.

Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги зводяться до обґрунтування вимог заяви про залишення позову без розгляду, і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення вказаного питання.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, з мотивів наведених у скарзі.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Сарсаков Станіслав Олександрович залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 02 жовтня 2023 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова