головуючий у суді І інстанції Кириленко Т.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Лащевської Д.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської міської ради на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 квітня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черниш Марина Олександрівна, Київська міська рада про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем однією сім`єю,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просила встановити факт постійного проживання її із дядьком - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 з 2015 року по день його смерті.

В обґрунтування заяви зазначала, що вона є племінницею ОСОБА_2 , оскільки він є зведеним братом матері заявниці.

Згідно із свідоцтвом про народження батьками спадкодавця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідно до виписки з Центрального архіву Міністерства оборони СРСР від 23 червня 1981 року № 9/І33896 батько спадкодавця ОСОБА_3 пропав без вісті в липні 1944 року під час Великої Вітчизняної війни. У 1951 році мати ОСОБА_2 - ОСОБА_4 - вийшла заміж за діда заявниці ОСОБА_6 , взявши його прізвище, внаслідок чого ОСОБА_4 стала мачухою ОСОБА_8 (матері заявниці), а їх спільні діти ОСОБА_8 та ОСОБА_2 стали зведеними братом та сестрою. Мати заявниці ОСОБА_8 згодом вийшла заміж за ОСОБА_12 , від шлюбу з яким народилась заявниця ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 внаслідок шлюбу з ОСОБА_14 наразі має прізвище « ОСОБА_1 ».

Таким чином ОСОБА_2 є дядьком не по кровному спорідненню заявниці ОСОБА_1 , оскільки його зведена сестра ОСОБА_8 є матір`ю заявниці.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, а після його смерті відкрилась спадщина до складу якої входить зазначена вище квартира.

Заявниця зазначала, що спадкодавець тривалий час був самотньою літньою людиною, з яким на правах члена сім`ї тривалий час проживала та здійснювала догляд заявниця. Вона проживала з дядьком більше 5 років, вела з ним спільний побут, купувала йому ліки, їжу, а після смерті за свої кошти здійснила його поховання.

Інші спадкоємці, крім заявниці відсутні.

3 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черниш Марини Олександрівни за отриманням свідоцтва про спадщину, як спадкоємець 4-ї черги, відповідно до ст. 1264 ЦК України.

Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черниш Марини Олександрівни від 25 жовтня 2022 року відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 , оскільки з наданих заявницею ОСОБА_1 документів неможливо встановити факт родинних відносин з померлим та/або проживання з ним однією сім`єю не менше як 5 років до часу відкриття спадщини, а також було рекомендовано звернутись до суду для вирішення цього питання.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 13 квітня 2023 року заяву задоволено.

Не погоджуючись із указаним рішенням суду представник Київської міської ради - Скляр К.В., яка не брала участі у справі звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції, порушуючи строки, визначені своєю ж ухвалою, та не дочекавшись відзиву зацікавленої особи, встановив факт проживання ОСОБА_1 з померлим ОСОБА_2 .

Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази спільного проживання заявниці з померлим, а саме: докази на підтвердження того, що вона в період з 2015 року по квітень 2021 рік проживаючи разом із ОСОБА_2 , брала участь у витратах по утриманню квартири АДРЕСА_2 , докази щодо реєстрації ОСОБА_1 в квартирі.

Вважає, що докази, які надала заявниця щодо поховання ОСОБА_2 не підтверджують факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2015 року по день його смерті. Покази свідка підтверджують лише те, що заявник була знайома з померлим ОСОБА_2 , але не містять інформації на підтвердження реальних сімейних відносин. Також вважає, що акт від 2 грудня 2022 року, виданий начальником Житлово-експлуатаційної дільниці №319 Коновал A.B. не є належним доказом проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2 .

10 липня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду від представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Романченко О.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує, що заявницею на підтвердження факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю надано акт за підписом мешканців будинку за адресою АДРЕСА_3 та начальника ЖЕД № 19, а також судом були допитані свідки (сусіди померлого), які підтвердили факт проживання заявниці разом з її дядьком однією сім`єю більше 5 років, а не просто підтвердили факт знайомства заявниці із померлим.

Звертає увагу, що допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 є сусідами померлого, знали його та ОСОБА_1 тривалий час, та у судовому засіданні підтвердили як факт їх родинних зв`язків (мати ОСОБА_1 є зведеною сестрою померлого, тобто ОСОБА_1 не є сторонньою особою, яка з меркантильних міркувань «доглядала» людину похилого вигляду), так і факт їх спільного проживання однією сім`єю з 2015 року у спірній квартирі. Зокрема, вони підтвердили, що ОСОБА_1 не просто навідувалась до дядька, а мала у квартирі спальне місце, зберігала особисті речі та фактично у ній проживала з 2015 року.

Вказує, що вже після ухвалення оскаржуваного рішення, ОСОБА_1 у документах дядька знайшла Декларацію № 0001-1858-РНА0 про вибір лікаря, який надаватиме первинну медичну допомогу ОСОБА_2 , де довіреною особою на екстрений випадок з пацієнтом зазначена саме ОСОБА_1 . Зазначає, що вказаний доказ не був поданий до суду першої інстанції через його відсутність у заявниці, оскільки про нього їй стало відомо вже після ухвалення оскаржуваного рішення, тому просить долучити зазначений доказ до матеріалів справи.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник Романченко О.М. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черниш М.О. у судове засідання не з`явилась, були належним чином повідомлені про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на поштову та електронну адресу, які міститься в матеріалах справи (а.с.188).

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , та після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_2 (а.с.13).

Звертаючись до суду із заявою про встановлення юридичного факту ОСОБА_1 зазначала, що спадкодавець тривалий час був самотньою літньою людиною, з яким на правах члена сім`ї тривалий час проживала та здійснювала догляд заявниця. Вона проживала з дядьком більше 5 років, вела з ним спільний побут, купувала йому ліки, їжу, а після смерті за свої кошти здійснила його поховання. Інші спадкоємці, крім заявниці відсутні.

26 травня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черниш Марини Олександрівни із заявою про прийняття спадщини, що відкрилась внаслідок смерті її дядька ОСОБА_2 , як спадкоємець 4-ї черги, відповідно до ст. 1264 ЦК України.

25 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черниш Марини Олександрівни за отриманням свідоцтва про спадщину, як спадкоємець 4-ї черги, відповідно до ст. 1264 ЦК України.

Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черниш Марини Олександрівни від 25 жовтня 2022 року відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 , оскільки з наданих заявницею ОСОБА_1 документів неможливо встановити факт родинних відносин з померлим та/або проживання з ним однією сім`єю не менше як 5 років до часу відкриття спадщини, а також було рекомендовано звернутись до суду для вирішення цього питання (а.с. 14).

В обгрунтування заяви подано акт про спільне проживання осіб від 2 грудня 2022 року, підписаного сусідами заявника та працівниками ЖЕД № 319, відповідно до якого ОСОБА_1 проживала разом із ОСОБА_2 з 2015 року до дня його смерті за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19).

Також встановлено, що заінтересованою особою ОСОБА_1 зазначила Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черниш М.О.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 4 квітня 2023 року було залучено до участі у справі Київську міську раду (а.с.113). У цій же ухвалі було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на заяву. Із матеріалів справи вбачається, що Київська міська рада отримала копії заяви з додатками від Адвокатського бюро "Олексія Романченка" 05 квітня 2023 року, тому строк для подання відзиву закінчувався 20 квітня 2023 року. Проте суд до спливу цього строку, а саме 13 квітня 2023 року розглянув заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем однією сім`єю та ухвалив рішення.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання ОСОБА_1 із дядьком - ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 з 2015 року по день його смерті

Проте, колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає у порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Як убачається зі змісту заяви ОСОБА_1 просила визнати факт, що має юридичне значення, а саме факт спільного її проживання зі спадкодавцем (своїм дядьком) однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Метою встановлення цього факту указано можливість реалізації права на спадкування.

Частиною 4 ст. 315 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, можуть бути порушені в суді за заявами як безпосередньо заінтересованих у цьому осіб, так і інших громадян та організацій, коли за законом вони вправі звернутися до суду в інтересах інших осіб (ст. 122 ЦПК), а також за заявою прокурора.

Судом першої інстанції встановлено, що метою звернення із заявою про встановлення факту постійного проживання заявника із спадкодавцем є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_2 , зокрема, з метою наступного вирішення питання про право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті останнього.

Із доводів апеляційної скарги представника Київської міської ради вбачається, що між останньою та заявником існує спір про право, оскільки апелянт заперечує викладені у заяві обставини щодо наявності у заявниці права на спадкування після померлого ОСОБА_2 та також претендує на спадкове майно на підставі ст. 1277 ЦК України.

Так, згідно із положеннями вказаної статті у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Відповідно до ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. В особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом.

Спадкове майно після покійного ОСОБА_2 , а саме: кв. АДРЕСА_2 , право власності на яке зареєстровано за покійним на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної ради м. Києва 11 вересня 1996 року, що свідчить про те, що Київська міська рада є також заінтересованою особою у вирішенні даної справи.

Таким чином, оскаржуване рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 квітня 2023 року впливає на права Київської міської ради, так як від нього залежить можливість визнання спадщини після ОСОБА_2 , у виді квартири АДРЕСА_2 відумерлою та отримання спадкового майна у власність Київської міської ради.

Факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки зі змісту поданої ОСОБА_1 заяви вбачається, що встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю її з ОСОБА_2 пов`язане з необхідністю прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_2 , а тому апеляційний суд дійшов висновку, що існує спір про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 між ОСОБА_1 на підставі ст. 1264 та Київською міською радою на підставі ст. 1277 ЦК України, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.

Враховуючи викладене, у суду першої інстанції були відсутні підстави для розгляду заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черниш М.О., Київська міська рада про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем однією сім`єю, в порядку окремого провадження.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

З урахуванням наведеного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 квітня 2023 року підлягає скасуванню, а заява ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем однією сім`єю підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст. 268, 294, 367, 374, 377, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської міської ради задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 квітня 2023 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черниш Марина Олександрівна, Київська міська рада про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем однією сім`єю залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба