Номер провадження: 22-ц/813/5890/23
Головуючий у першій інстанції Суворова О. В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

03.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Гуденка Д.О.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Чкаловський»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2022 року, ухваленого Приморським районним судом м. Одеси у складі: судді Суворової О.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чкаловський» про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чкаловський» про стягнення заборгованості, який мотивувало тим, що 17 грудня 2018 року між ним та ТОВ «Чкаловський» укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги у національній валюті України в сумі 230 518,98 грн на безоплатній основі (плата за користування грошовими коштами не стягується). Кошти, залучені як поворотна фінансова допомога, повинні були бути повернені у строк протягом 10 календарних днів з дня, наступного за днем пред`явлення письмової вимоги. Згодом, 23 січня 2019 року між сторонами укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги у національній валюті України в сумі 499 039,99 грн на безоплатній основі (плата за користування грошовими коштами не стягується) з поверненням коштів у строк протягом 10 календарних днів з дня, наступного за днем пред`явлення письмової вимоги. Відповідно до умов договорів позикодавець ( ОСОБА_1 ) надає позичальнику поворотну фінансову допомогу, а позичальник зобов`язується повернути її у порядку та на умовах, передбачених цими договорами.

Посилаючись на те, що 10 листопада 2021 року позивачем було пред`явлено вимогу ТОВ «Чкаловський» на повернення суми позики за договорами від 17 грудня 2018 року та від 23 січня 2019 року, однак у встановлений десятиденний строк відповідач договірні зобов`язання не виконав, суму позики не повернув, позивач просив суд стягнути з відповідача ТОВ «Чкаловський» суму заборгованості у розмірі 729 798,82 грн, яка складається з заборгованості за договором від 17 грудня 2018 року у розмірі 230 518,98 грн та заборгованості за договором від 23 січня 2019 року у розмірі 499 039, 99 грн, а також штрафу у розмірі 239,85 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2022 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чкаловський» про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю «Чкаловський» (Код , адреса: м. Одеса, Французький бульвар, буд.85) на користь ОСОБА_1 РНКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) суму позики у розмірі 729 558,97 грн. (сімсот двадцять дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят вісім гривень 97 копійок), штраф у розмірі 239,85 грн (двісті тридцять дев`ять гривень 85 копійок), що в загальній сумі складає 729 798,82 грн ( сімсот двадцять дев`ять тисяч сімсот дев`яносто вісім гривень 82 копійок).

Стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю «Чкаловський» (Код ЄРПОУ 32224885 адреса: м. Одеса, Французький бульвар, буд.85) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 7 297,99 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_2 , який не брав участі у справі, але вважає, що суд вирішив питання про його права, свобод, інтереси та (або) обов`язки, в особі свого представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Доводами апеляційної скарги є те, що оскаржуване рішення порушує його права як власника Товариства з обмеженою відповідальністю «Чкаловський», оскільки він володіє 40 % статутного капіталу товариства та є його кінцевим бенефіціарним власником, а наявність грошових зобов`язань товариства у розмірі 729 798,92 грн суттєво впливає на обсяг його корпоративних прав та обов`язків як власника з прямим вирішальним впливом, зокрема, на його право щодо участі в розподілі прибутку товариства та одержанні його частки, тобто право на майно, яке закріплено у статті 1 Протоколу № 1 до конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом належним чином не досліджені укладені між сторонами договори про поворотну фінансову допомогу, які підписані директором товариства без отримання передбаченої статтею 44 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» згоди на вчинення відповідного правочину загальними зборами товариства, що, на його думку, свідчить про підписання договорів особою без повноважень, а тому ці правочини в силу закону є нікчемними, що є підставою для застосування наслідків нікчемного правочину відповідно до частини 2 статті 215 ЦК України. Також вважає, що вказані договори мають ознаки удаваного правочину для приховання позики між директором товариства та ОСОБА_1 , оскільки на документах, які нібито підтверджують факт передачі грошових коштів товариству, стоять підписи директора, однак докази, які підтверджують надходження коштів на рахунок товариства відсутні, а надані позивачем квитанції до прибуткового касового ордеру є неналежним доказом надходження коштів на банківський рахунок підприємства, оскільки не відповідають вимогам, встановленим Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим постановою правління Національного Банку України № 148 від 29.12.2017 року. Крім того, зазначає, що ані директор, ані засновник ОСОБА_1 не інформував інших засновників про наявність боргу, оскільки мав на меті намір виставити 50 % частки статутного капіталу ТОВ «Чкаловський інвест», яким володіє ТОВ «Чкаловський», на аукціон. Вказане, на думку заявника, свідчить про зловмисну домовленість між директором та ОСОБА_1 , який володіє мінімальною часткою статутного капіталу Товариства.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Бут Ілля Олександрович, її доводи не визнав, рішення суду як законне та обґрунтоване просив залишити без змін, зазначивши, що форма апеляційної скарги не відповідає вимогам статті 356 ЦПК України, не містить дати її подання, заявником не надано суду доказів щодо наявності у нього корпоративних прав, а його позиція щодо необхідності отримання згоди загальних зборів учасників на вчинення зазначеного правочину ґрунтується на припущеннях, без наведення положень статуту товариства, якими встановлено порядок надання згоди уповноваженими на те органами товариства на вчинення певних правочинів, а також без наведення вартості чистих активів підприємства станом на кінець попереднього кварталу. Щодо дійсності договорів про надання поворотної фінансової допомоги, пославшись на висновок Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/210 щодо презумпції правомірності правочину, вказав, що договори в судовому порядку оспорені не були, а скаржник не наділений відповідним правом на їх оскарження. Вимоги скаржника щодо порушення його корпоративних прав як учасника товариства також вважає необґрунтованими з огляду на те, що такий спір належить до юрисдикції господарських судів, незалежно від того чи є іншим відповідачем у справі фізична особа як сторона договору, а підписання виконавчим органом товариства договору з іншою особою без передбаченої статутом згоди вищого органу цього товариства може свідчити про порушення прав та інтересів самого товариства в його відносинах з іншою особою стороною договору, а не корпоративних прав його учасника (постанова ВП ВС від 08.10.2019 у справі № 916/2084/17). Отже, вважає, що суб`єктивні права ОСОБА_2 укладеними між сторонами договорами не порушуються, і скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2022 року у наведеній справі не вплине на його права та обов`язки, з огляду на чинність договорів, їх неоспорення та неспростування факту наявності заборгованості у судовому порядку. Також зазначає, що ствердження скаржника про вчинення сторонами правочину без настання реальних правових наслідків є припущенням, оскільки заявником ОСОБА_2 також були укладені з товариством договори про надання поворотної фінансової допомоги, і це спростовує його доводи щодо відсутності у товариства потреби в отриманні додаткового фінансування. Щодо підтвердження факту отримання товариством грошових коштів, вказав на те, що 20 квітня 2023 року відбулась зміна до відомостей про юридичну особу та директором товариства було призначено співзасновника ОСОБА_2 , яким видано довіреність на ім`я ОСОБА_4 , за підписом якого від імені товариства надіслано лист № 04/23-03 від 20 квітня 2023 року, у якому товариством визнавався факт наявності заборгованості.

Відповідно до статті 134 ЦПК України ОСОБА_1 зазначив орієнтовний розрахунок суми судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, що складає 15 000 грн.

До відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 додав клопотання про закриття апеляційного провадження у справі на підставі статті 362 ЦПК України, вважаючи, що наведеним рішенням суду питання про права, свободи, інтереси (або) обов`язки ОСОБА_2 не вирішувалося.

В обґрунтування наведених в клопотанні доводів послався на висновок Великої Палати Верховного Суду, зроблений в постанові від 08 жовтня 2019 року у справі № 916/2084/17 та у постанові від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16, відповідно до якого підписання виконавчим органом товариства договору з іншою особою без передбаченої статутом згоди вищого органу цього товариства може свідчити про порушення прав та інтересів самого товариства в його відносинах з іншою особою стороною договору, а не корпоративних прав його учасника; інтереси товариства можуть не збігатися з інтересами окремих його учасників, а інтереси учасників також не завжди збігаються; суди мають враховувати баланс інтересів усіх учасників та самого товариства, уникати зайвого втручання в питання діяльності товариства.

Також позивачем заявлено клопотання про витребування доказів на спростування доводів апеляційної скарги щодо відсутності додаткової фінансової потреби у Товариства з обмеженою відповідальністю «Чкаловський», просить витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Чкаловський» укладені ним з ОСОБА_2 договори про надання поворотної фінансової допомоги від 11.03.2016 року на суму 40 000 грн, від 01.05.2016 року на суму 171 600 грн, від 10.04.2017 року на суму 40 000 грн, від 21.06.2017 року на суму 171 600 грн, від 01.03.2018 року на суму 40 000 грн, від 01.05.2018 року на суму від 171 600 грн, від 21.02.2019 року на суму 40 000 грн, від 01.04.2019 року на суму 171 600 грн; фінансову звітність малого підприємства за 2018-2022 роки, оскільки такі відомості, які не є публічною інформацією, самостійно отримати не можливо.

31 травня 2023 року ОСОБА_2 через підсистему «Електронний Суд» подав відповідь на відзив на апеляційну скаргу, а 12 червня 2023 року ОСОБА_1 подав до суду заперечення, до якого долучив копії договорів про надання повторної фінансової допомоги, які просив суд витребувати у відповідача.

У запереченнях позивач вважав апеляційну скаргу необґрунтованою.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_2 адвокат Зуєва І.І. підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бут І.О. апеляційну скаргу не визнав та просив закрити апеляційне провадження, від клопотання про витребування доказів відмовився.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного.

Як убачається з матеріалів справи, предметом позову по теперішній справі є стягнення заборгованості в порядку виконання взятих на себе зобов`язань за доводами про поворотну фінансову допомогу, укладеними між ОСОБА_1 як позикодавцем та ТОВ «Чкаловський» як позичальником.

Задовольняючи позовні вимоги, суд із посиланням на застосування до виниклих спірних правовідносин вимог ст. 1046, 1047, 1049, ч. 1 ст. 207, 525, 526, 549, 551, 625 ЦК України виходив із доведеності позовних вимог протягом розгляду справи та їх обґрунтованості належними доказами по справі.

Представник відповідача ТОВ «Чкаловський», що брав участь у розгляд справи, позов визнав.

Не погодившись з рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2022 року, ОСОБА_2 , який не є учасником даної справи та не приймав участі у розгляді справи, звернувся до суду з апеляційною скаргою.

У пункті 8 частини третьої статті 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження судового рішення.

Як указує Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ), у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 17 січня 2012 року у справі «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява № 36760/06, § 230).

У справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France), заява № 23805/94, § 36) ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

ЄСПЛ наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише формальним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» (De Geouffre de la Pradelle v. France, заява № 12964/87, § 28).

Статтею 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційний суд, розглядаючи подану ОСОБА_2 апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2022 року, з`ясовує питання чи було безпосередньо встановлено, змінено, обмежено або припинено права та обов`язки скаржника.

Звертаючись із апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, ОСОБА_2 вказував, що оскаржуваним судовим рішенням вирішено питання про його права, посилаючись на те, що він є власником 40% статутного капіталу Товариства та його кінцевим бенефіціаром, а встановлення судовим рішенням вказаного боргу обмежує заявника у розподілі прибутку Товариства та одержанні його частки, тобто обмежує його корпоративні права як засновника.

Щодо суті позову, то вважає його безпідставним, оскільки про намір укласти значний правочин, яким є договори, на які посилається позивач як на обгрунтуваня свого позову, директор підприємства не довів до відома загальних зборів, не отримав такої згоди в порушення ст. 44 Закону України «Про товариства з обмеженою відповідальністю», та в подальшому товариство ці правочини не схвалило. Крім того, ці договори підписані з боку товариства особою, яка не мала на це повноважень, чого суд не перевірив та помилково не застосував наслідки некчемного правочину, що передбачене ч. 2 ст. 215 ЦІК України; ТОВ «Чкаловський» не потребувало фінансової допомоги, і вказані правочину мають ознаки удаваних задля приховання позики між директором Товариства та ОСОБА_1 , на них стоять підписи вказаних осіб, а належні докази як-то виписки по банківським рахункам відсутні, оскільки квитанції могли бути виписані і без реального отримання коштів та зарахування їх на банківський рахунок, до того ж останні не відповідають Положенню № 148. Про вказану ситуацію ОСОБА_1 як один із засновників Товариства не проінформував загальні збори, що позбавило у разі підтвердження зарахування коштів на банківський рахунок повністю з ним розрахуватися без звернення до суду, але метою вказаного було виставити 50% частки статутного капіталу ТОВ «Чкаловський інвест» на аукціон.

Отже, спірні правові відносини у цій справі виникли з приводу виконання правочинів, укладених директором відповідача ТОВ «Чкаловський» та ОСОБА_1 як фізичною особою, які заявник вважає як нікчемними, так і недійсними.

Тобто, ОСОБА_2 вказував на те, що він не брав участі у справі, однак суд вирішив питання про його права, свободи, інтереси та обов`язки, оскільки він є учасником ТОВ «Чкаловський», а оскаржуване судове рішення призводить до значного погіршення майнового стану цього товариства, що впливає на його права як учасника із часткою у статутному капіталі у розмірі 50 %.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Тлумачення наведених норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу після спливу річного строку з дня складання повного тексту судового рішення.

При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц, встановивши, що при ухваленні оскаржуваного рішення місцевим судом не вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3 , який звернувся з апеляційною скаргою на це судове рішення, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття апеляційного провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Саме особа, яка звертається з апеляційною скаргою, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.

Рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 19 червня 2018 року у справі № 910/18705/17, від 03 червня 2019 року у справі № 910/6767/17, від 25 жовтня 2019 року у справі № 910/16430/14, від 05 травня 2020 року у справі № 910/9254/18.

У справі, що переглядається, позов було пред`явлено до ТОВ «Чкаловський» як сторони договорів надання поворотної фінансової допомоги, а не до ОСОБА_2 як учасника товариства.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду, у постановах від 08 жовтня 2019 року у справі № 916/2084/17 і від 03 грудня 2019 року у справі № 904/10956/16, за договором, укладеним товариством, права та обов`язки набуває таке товариство як сторона договору, як наслідок господарської діяльності товариства за результатом розпорядження юридичною особою власним майном. При цьому, правовий стан (сукупність прав та обов`язків) безпосередньо учасників цього товариства жодним чином не змінюється.

Тобто, звернення стягнення на майно товариства може свідчити про порушення прав та інтересів самого товариства у його відносинах з іншою особою - стороною договору, а не корпоративних прав його учасника.

Таким чином, оскаржуваним рішенням суду першої інстанції питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_2 як учасника ТОВ «Чкаловський» не вирішувалося.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 грудня 2019 року у справі № 904/10956/16 зазначено, що якщо позивач, який є учасником товариства та вважає свої корпоративні права порушеними внаслідок укладення договору, він не позбавлений права ініціювати питання щодо скликання позачергових зборів учасників товариства з метою належного реагування на факт укладення такого договору та розгляду питання щодо порушення або непорушення прав та законних інтересів товариства (його учасників). Якщо збори учасників товариства дійдуть висновку про порушення укладеним договором купівлі-продажу прав та законних інтересів товариства останнє вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Належним способом захисту права учасника юридичної особи може бути також подання ним позову в інтересах юридичної особи до її посадової особи про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи на підставі пункту 12 частини першої статті 20, статті 54 ГПК України.

При цьому відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

У статті 20 ЦПК України встановлено, що не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Отже, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, буде встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, оскільки у такому випадку немає правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, а отже немає і суб`єкта апеляційного оскарження.

Оскільки за результатами здійснення апеляційного провадження у цій справі колегією суддів встановлено, що на підтвердження доводу апеляційної скарги про порушення судовим рішенням його прав/обов`язків заявником не надано належних та допустимих доказів такого, тому підстав для звернення до суду з апеляційною скаргою він не має.

Саме таких висновків про застосування відповідних норм права дійшов Верховний Суд у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 175/550/19.

Наведеному відповідають і сталі висновки Великої Палати ВерховногоСуду, які знайшли своє відображення в постанові від 01 березня 2023 року у справі № 522/22473/15-ц, в якій, зокрема зазначено, що Законом не передбачено повноваження єдиного учасника товариства або учасника з вирішальним контролем (тобто учасника, який володіє часткою у статутному капіталі товариства, яка дозволяє без врахування волі інших учасників ухвалювати рішення з питань діяльності товариства) звертатися з похідним позовом з будь-яким предметом від імені товариства на захист його прав (крім випадків, передбачених частинами першою, другою статті 54 Господарського процесуального кодексу України). Велика Палата Верховного Суду не вбачає прогалини у цьому регулюванні, оскільки такий учасник здатен забезпечити призначення виконавчого органу, який сумлінно здійснюватиме свої повноваження, зокрема звертатиметься від імені товариства з позовами, які є необхідними для захисту прав товариства.

Інші доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Вирішення питання, чи стосується рішення суду першої інстанції прав та інтересів особи, яка не була залучена до участі справі, є першорядним завданням для апеляційного суду та виключно у разі встановлення, що рішення суду першої інстанції порушує права та інтереси особи, яка подала апеляційну скаргу, апеляційний суд наділений повноваженнями здійснювати перегляд по суті рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку, у тому числі перевіряти дійсність укладених Товариством угод.

Оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції не порушує прав та інтересів особи, яка звернулася із апеляційною скаргою, та апеляційне провадження підлягає закриттю, тому питання щодо укладення на виконання умов договорів поворотної фінансової допомоги у ТОВ «Чкаловський» не підлягає з`ясуванню апеляційним судом.

Установивши, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_2 не вирішувалося, колегія суддів приходить до висновку про закриття апеляційного провадження у справі.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 362, 381 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2022 року закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Дата складення повного тексту ухвали 06 жовтня 2023 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко