Справа № 161/3113/23 Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В. В.
Провадження № 22-ц/802/922/23 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний судв складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 червня 2023 року,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з 08.07.2017 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, за час якого у них народились спільні діти - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.05.2020 шлюб було розірвано.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.08.2020 постановлено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх ОСОБА_6 і ОСОБА_7 в розмірі 2 600,00 грн. щомісячно, починаючи з 20.03.2020.

На виконання рішення Луцьким міськрайонним судом 17.08.2020 видано виконавчий лист, який позивачем подано до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та 29.10.2020 відкрите виконавче провадження №63428565.

Відповідач не в повному обсязі та несвоєчасно сплачує аліменти, у зв`язку з чим станом на 23.02.2023 виникла заборгованість у розмірі 66 206,45 грн.

Посилаючись на вимоги статті 196 СК України, яка передбачає відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати, а також на постанову Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 572/1762/15-ц, вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів за період з 20.03.2020 по 23.02.2023 в розмірі 66206,45 грн.

Ураховуючи наведене, просила стягнути із відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 66206,45 грн.

Заочним рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 червня 2023 року позов задоволено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку по сплаті аліментів за період з 20 березня 2020 року по 23 лютого 2023 року в сумі 66 206,45 гривень.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.07.2023 заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій покликаючись на порушення судом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Вказує, що судом порушено норми процесуального права щодо повідомлення представника відповідача про дату та час судового засідання. Також зазначив, що на момент постановлене оскаржуваного рішення суду він повністю погасив заборгованість, а тому в суду були відсутні підстави для задоволення позову.

Позивач не скористалася своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справ.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 10.10.2023, тобто, дата складення повного судового рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.08.2020 стягнуто з

Ковельського міськрайонного суду від 19.03.2018 стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх ОСОБА_6 і ОСОБА_7 в розмірі 2 600,00 грн. щомісячно, починаючи з 20.03.2020.

На виконання вказаного судового рішення Луцьким міськрайонним судом 17.08.2020 видано виконавчий лист, який позивачем подано до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та 29.10.2020 відкрите виконавче провадження №63428565.

Згідно з розрахунком заборгованості, складеним державним виконавцем Голод Н.П., станом на 10.02.2023 заборгованість ОСОБА_2 , за період із березня 2020 року по лютий 2023 року становила 70206,45 грн.

Позивач у позовній заяві вказала, що відповідач сплатив 4000 грн., після отримання нею довідки, тобто станом на момент подачі позовної заяви заборгованість з сплати аліментів становить 66206,45грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції враховуючи положення ч. 1 ст. 196 СК України, яке містить визначення максимальної суми пені у розмірі 100 відсотків заборгованості, дійшов висновку, що стягненню з відповідача підлягає пеня у межах суми заборгованості зі сплати аліментів, тобто у сумі 66206,45грн.

Із вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений у ст. 51 Конституції України, а також у ст. 180 Сімейного кодексу України та гарантується Державою.

Нормою ст. 15 СК України чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу.

Відповідно до вимог ст. ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Приписами ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України визначено, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання.

Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 30 квітня 2020 року у справі № 283/1309/17.

Відповідно до вимог ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Порядок стягнення аліментів передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Статтею 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім. У разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов`язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми.

Як вбачається, із матеріалів справи, прострочення по сплаті аліментів сталося з вини відповідача, оскільки він, будучи обізнаним про рішення суду та наявність відкритого виконавчого провадження , не виконує своєчасно належним чином обов`язок щодо сплати аліментів на утримання дитини, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, розмір якої, станом на 23.02.2023, становить 66206,43 грн. Сума пені, згідно з розрахунком, який відповідачем не спростовано, складає 445025,85 грн.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 4-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № -1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № -2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № -300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Разом з цим, Касаційний Цивільний Суд у складі Верховного Суду у своїй постанові від 20 липня 2020 року у справі № 362/4462/16 зазначив про те, що при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визнавши її загальну суму.

Тобто, розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у розмірі 66206 гривень 45 копійки, що не перевищує 100 відсотків заборгованості.

У постанові по справі № 362/4462/16-ц (Провадження № 61-10968св19) від 20липня 2020 року Верховний Суд складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов наступного висновку: «…відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника». /

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14 грудня 2020 року по справі 661/905/19 (провадження № 61-16670 сво 19) зазначив: «Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо)...

Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника"

Доказів про відсутність вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, відповідач,всупереч статей 12, 81 ЦПК України, апеляційному суду не подав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 пояснив виникнення заборогованості по сплаті аліментів відсутністю в нього доходів у 2022 році. Про причини неповної сплати аліментів та несплати аліментів у 2020 - 2021 роках не вказував.

Апеляційний суд вважає, що зазначені аргументи апеляційної скарги не спростовують вини відповідача у несплаті аліментів.

Апеляційний суд не приймає до уваги наданий відповідачем розрахунок зі сплати аліментів від 31 травня 2023 року відповідно до якого, борг зі сплати аліментів станом на 31.05.2023 відсутній, оскільки такий розрахунок відповідач провів виходячи із погашеної ним заборгованості по аліментах вже під час розгляду справи в суді, у період квітня травня 2023 року, у той час як позивач звернулася до суду в лютому 2023 року. Ураховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 4-616цс18) , розрахунок заборгованості пені проводиться до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Тобто сплата заборгованості не звільняє від нарахування пені за відповідний період.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд мав встановлювати розмір заборгованості станом на дату ухвалення рішення, а не на момент звернення до суду, оскільки на його думку, метою позу про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів є стимулювання відповідача погасити заборгованість по сплаті аліментів, апеляційний суд відхиляє, з огляду на таке.

Згідно з ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Доводи відповідача про відсутність підстав для ухвалення заочного рішення у зв"язку з поданим відповідачем (із пропуском встановленого судом строку) відзивом є помилковими, оскільки суд дійшов висновку про ухвалення заочного рішення з урахуванням вимог частини 2 статті 191 ЦК України щодо наслідків неподання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин.

Відповідач ОСОБА_2 , покликаючись на порушення судом першої інстанції вимог ЦПК щодо повідомлення про дату та час судового засідання діє несумлінно, оскільки з матеріалів справи вбачається, що 08.06.2023 відповідач ОСОБА_2 особисто подав заяву про розгляд справи у його відсутності, дана заява засвідчена секретарем судового засідання Камінським Ю.В. Саме у зв"язку з тим, що відповідач особисто розпорядився наданим йому процесуальним правом та не виявив бажання брати участь у судовому засіданні, письмово клопотав про розгляд справи у його відсутності, у суду не було підстав повторно відкладати судове засідання для виклику відповідача.

Аргументи відповідача про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права безпідставні, носять суб`єктивний характер, зводяться лише до переоцінки доказів по справі та непогодженням з їх оцінкою, тоді як колегія суддів вважає, що суд, розглядаючи справу, оцінив докази по справі у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з урахуванням обставин справи, на підставі норм діючого законодавства і підстав для його зміни чи скасування судова колегія не вбачає.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 червня 2023 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: