Провадження № 2/161/2885/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2023 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

за участю секретаря судового засідання Вольської А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання майна особистою приватною власністю,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Позов обґрунтовує тим, що вона є дружиною ОСОБА_3 , після одруження з яким та за сприяння її батьків було прийнято рішення про будівництво власного житлового будинку в с. Зміїнець. Рішенням виконкому Луцької районної ради народних депутатів від 14.06.1989 було надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку з надвірними будівлями в с. Зміїнець та видано будівельний паспорт на забудову земельної ділянки. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер. В 2000 її батько продовжив будівництво будинку, яке тривало близько двох років.

Зазначає, що вказане вище будинковолодіння є її особистою приватною власністю, оскільки воно будувалося за її особисті кошти та кошти її батька.

Станом на сьогодні, її донька ОСОБА_2 претендує на часту у спірному будинковолодінні, у зв`язку з чим, вона змушена звертатися до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Посилаючись на викладене, позивач просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 21.08.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Відзиву від відповідача у встановлений ухвалою строк не надходило.

До початку розгляду справи від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовній вимоги підтримує та просить їх задовольнити з наведених у позовній заяві підстав.

Відповідач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлений позові визнала та не заперечувала щодо його задоволення.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, та подані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог, суд установив таке.

За змістом частини 1 статті 4 ЦК України Кожна особа в порядку, встановленому цим Кодексом, вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав і інтересів визначені у статті 16 ЦК України, і такий перелік не є вичерпним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Також перераховані конкретні способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України).

Із паспорта НОМЕР_1 виданої на ім`я ОСОБА_1 , вбачається, що 06.02.1988 між нею та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб.

Рішенням виконкому Луцької районної ради народних депутатів від 14.06.1989 надано ОСОБА_5 дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку з надвірними будівлями в селі Зміїнець та видано будівельний паспорт на забудову земельної ділянки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Згідно виписки з погосподарської книги с. Зміїнець за 2016-2020 роки, виданої Виконавчим комітетом Луцької міської ради від 05.04.2023 № 38-15/90/2023, випливає, що житловий будинок по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 . Рік побудови 1996, загальна площа 215,00 м.кв. За даним домоволодінням закріплено 0,16 га земельних ділянок, з них: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд 0,16 га.

Підставою звернення позивача до суду є визнання особистою приватною власністю позивача наведеного вище будинковолодіння у зв`язку із наявністю спору щодо його поділу з відповідачем.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Разом з цим, згідно положення статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Наведені вище норми визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб і будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цивільного процесуального кодексу України.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово покликався на те, що «ефективний засіб правового захисту» у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції. (Постанова Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі №826/14016/16, від 11 лютого 2019 року у справі № 2а-204/12)

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Аналізуючи наведене, суд дійшов висновку, про задоволення позову.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 81, 89, 247, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 15, 321, 391 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_6 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Л.В. Івасюта