Справа № 283/1747/23
Провадження №2/283/488/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

(заочне)

29 вересня 2023 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області в складі головуючої судді Саланди О.М. з секретарем судового засідання Кравець Л.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Малині за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до товариства з обмеженої відповідальністю «Домобудівельна Компанія «Фундамент» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за відпусту та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

18.07.2023 представник позивача адвокат Васильєв П.С., який діє на підставі Ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ №1210798 від 18.07.2023, звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що з березня 2018 року по 05 липня 2023 року позивач працював на відповідача.

На сьогодні за період вересень 2021- лютий 2022 (включно) роботодавець має перед позивачем борг по заробітній платі у розмірі 122 801,99 грн., компенсації за 28 днів відпустки у розмірі 19000 грн., що разом становить 141 801,99 грн., які позивачу отримати у позасудовому порядку не вдалось.

Позивачем для розрахунку середнього заробітку взято період липень 2021 - серпень 2021, оскільки розмір середньоденної заробітної плати за розрахунком позивача становить - 1069,77 грн., (23000 + 23000/43, де 43 - робочі дні у вказаний період).

Для визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку слід враховувати кількість робочих днів затримки розрахунку. Таким чином, час затримки розрахунку із позивачем на день ухвалення рішення становить 486 робочих днів - з 01.09.2021 по 18.07.2023 (включно) тобто 686 днів.

Представник позивача зазначає, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка підлягає стягненню із відповідача на користь позивача становить 733862,22 грн. (1069,77 грн.* 686).

Вимогами позову представник позивача просить стягнути з ТОВ «Домобудівельна Компанія «Фундамент» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 122801,99 грн., компенсацію за 28 днів відпустки у розмірі 19000,00 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за у розмірі 733862,22 грн., судові витрати з оплати послуг адвоката у розмірі 175132,84 грн.

Ухвалою суду від 21.07.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

В наданий судом термін позивач усунув недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі суду.

Ухвалою суду від 31.07.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 25.09.2023 на підтвердження розміру заборгованості витребувано у ТОВ «Домобудівельна Компанія «Фундамент» довідку про нараховану, але не виплачену ОСОБА_1 заробітну плату.

Станом на день розгляду справи витребувані документи до суду не надійшли.

14.09.2023 від представника позивача надійшло клопотання про зменшення позовних вимог, оскільки, зі слів позивача, 12.09.2023 відповідач погасив перед позивачем заборгованість по заробітній платі, але компенсацію за 28 днів відпустки та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.09.2021 по 18.07.2023 відповідач не сплатив. За цих обставин відповідач зобов`язаний виплатити позивачу компенсацію за 28 днів відпустки та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, станом на 18.07.2023 року.

14.09.2023 від представника позивача надійшло клопотання про стягнення з відповідача витрат на послуги адвоката у розмірі 175132,84 грн.

В судове засідання позивач не з`явився, в направленій до суду заяві просив розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Проти винесення заочного рішення не заперечував.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, клопотання від нього про розгляд справи у порядку загального позовного провадження, відзиву на позовну заяву та заперечень щодо позовних вимог до суду не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З урахуванням положень ч. 4 ст.223 та ч.1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити за результатами її розгляду заочне рішення.

Суд, врахувавши позицію позивача, яка викладена в письмовій заяві про розгляд справи без його участі, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з березня 2018 року по 05 липня 2023 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «Домобудівельна Компанія «Фундамент».

На підтвердження вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу до позову долучено договір про надання юридичних послуг від 11.07.2023, додаткову угоду до договору від 11.07.2023, акт приймання-передачі юридичних послуг від 11.09.2023.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.81 ЦПК України).

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ст.ст. 115, 116 КЗпП України заробітна плата повинна сплачуватись двічі на місяць. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За діючою в площині цивільного судочинства презумпції винуватості відповідача (на відміну від кримінального судочинства, де діє презумпція невинуватості) тягар доказування лежить саме на відповідачеві. Тим більше, в площині трудових правовідносин безумовно тягар доказування лежить на роботодавцеві, в якого акумульовано весь обсяг документації, в тому числі фінансового, бухгалтерського характеру щодо фіксації праці позивача і оплати виконаних ним робіт.

У той же час, позивач позбавлений можливості отримати належним чином оформлену довідку про заборгованість з нарахованої, проте не виплаченої йому заробітної плати, а відповідач, у свою чергу, не довів перед судом про належну виплату такої чи неправильність її розміру, на неодноразовий виклик до суду не з`являється, докази, витребувані ухвалою суду від 25.09.2023 року, не надав, тому суд бере до уваги суму невиплачених коштів, зазначену позивачем.

Належних та допустимих доказів, які б спростовували обставину невиплати позивачу суми компенсації за 28 днів відпустки у розмірі 19000 грн. не надано.

У ході судового розгляду не здобуто відомостей про виплату позивачеві відповідачем заборгованості по заробітній платі, як і не встановлено про наявність вини (умислу) позивача у невиконанні трудових обов`язків на підприємстві, що згідно зі статтями 47, 115-116 Кодексу законів про працю України є підставою для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку.

Відтак, судом встановлено, що розмір заборгованості ТОВ «Домобудівельної компанії «Фундамент» компенсації за 28 днів відпустки ОСОБА_1 становить у розмірі 19000 грн.

А тому, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за 28 днів відпустки у розмірі 19000 грн. підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки з розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України, така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

При обчисленні середнього заробітку слід керуватися ст.27 Закону України «Про оплату праці» та п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно з якими середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

При цьому, відповідно до п.5 розд. IV порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з абз.1 п.8 розд. IV порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

З огляду на викладене, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень порядку.

Кількість робочих днів за період з 01.09.2021 по 01.03.2022, становить 129 робочих днів.

В силу вимог ст. 116 КЗпП вкзаний період не повинен перевищувати шести місяців, а тому твердження представника позивача щодо стягнення середнього заробітку по 18.07.2023 не знаходять свого підтвердження.

Абзацом 1 п. 8 Порядку, встановлено, що нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, отже 1069,77 грн. * 129 днів = 138000,33 грн.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 138000,33 грн.

Дана сума обрахована без урахування податків та інших обов`язкових платежів, що узгоджується із роз`ясненнями, які надані судам у п.6 постанови Пленуму Верхового Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині судового рішення.

Статтею 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу адвоката, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

В матеріалах справи наявний Акт приймання-передачі послуг від 11.09.2023, згідно з яким зазначено, що ОСОБА_1 сплачує на користь адвоката Васильєва П.С. 20% від суми коштів (боргу), визначних судом у рішенні за наслідками розгляду позову, що з урахуванням часткового задоволення позовних вимог становить 125600,26 грн.

Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення судового збору в розмірі 1073,60 грн. на користь позивача за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час затримки та судового збору в розмірі 1073,60 грн. на користь держави за позовну вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Керуючись ст.12, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 280, 289 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна Компанія «Фундамент» про стягнення компенсації за 28 днів відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та витрат з оплати послуг адвоката - задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «Фундамент» на користь ОСОБА_1 :

- компенсацію за 28 днів відпустки у розмірі 19000,00 грн.;

- середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців в розмірі 138000,33 грн. без урахування податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «Фундамент» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073,60 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 125600,26 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «Фундамент» на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

В решті вимог відмовити за безпідставністю.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Представник позивача: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна Компанія «Фундамент», місцезнаходження: с. Пиріжки, Коростенський район, Житомирська область, вул. Соборна,57 кім. 18, .

Суддя: О. М. Саланда