Постанова

Іменем України

03 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 428/3691/19

провадження № 61-629св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О.,

Дундар І. О.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Сєверодонецького міського суду Луганської області від 08 грудня 2021 року у складі судді Посохова І. С. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Зубакової В. П., Остапенко В. О.,

ВСТАНОВИВ:

Зміст вимог позовної заяви

У березні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця.

Позов мотивований тим, що 17 вересня 2007 року між банком і ОСОБА_3 був укладений договір № LGC0GK02790074, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 44 000,00 доларів США зі сплатою 10,08 % річних строком до 17 вересня 2027 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер.

На виконання вимог частини другої статті 1281 ЦК України 10 серпня 2017 року позивач направив претензію кредитора до Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори, у відповідь на яку 30 жовтня 2018 року банк отримав лист про те, що спадкоємцем померлого ОСОБА_3 , який звернувся із заявою про прийняття спадщини, є ОСОБА_1

28 лютого 2019 року до спадкоємця ОСОБА_1 було направлено лист-претензію, згідно з яким позивач пред`явив свої вимоги, які не були виконані.

Станом на момент смерті заборгованість позичальника ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) перед банком за кредитним договором від 17 вересня 2007 року

№ LGC0GK02790074 становить 18 634,64 доларів США, з яких: 18 363,47 доларів США - заборгованість за кредитом, 183,17 доларів США - заборгованість за відсотками; 88,00 доларів США - заборгованість з комісії.

Банк просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 18 634,64 доларів США за кредитним договором від 17 вересня 2007 року

№ LGC0GK02790074.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08 грудня 2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 17 вересня 2007 року № LGC0GK02790074 у розмірі, який відповідає її частці у спадщині, а саме 1/2 частці від загальної заборгованості у розмірі 9 317,32 доларів США, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9 181,74 доларів США; заборгованості за відсотками у розмірі 91,59 доларів США; заборгованості з комісії у розмірі 44,00 доларів США.

У задоволенні іншої частини позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до вимог частини першої статті 1282 ЦК України кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Оскільки частки спадкоємців ОСОБА_4 і ОСОБА_1 були рівними (по 1/2 частці кожна), а позивач звернувся до суду з позовними вимогами лише до ОСОБА_5 , суди, виходячи з принципу диспозитивності, дійшли висновку про часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» - стягнення із ОСОБА_1 на його користь заборгованості за кредитним договором від 17 вересня 2007 року № LGC0GK02790074 у розмірі, який відповідає її частці у спадщині, а саме частці, від загальної заборгованості у розмірі 9 317,32 доларів США.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник - адвокат Слєсарєв Г. Е., залишено без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08 грудня 2021 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:

спадкоємцями за законом померлого ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_4 і його дочка ОСОБА_1 ;

померлий спадкодавець ОСОБА_3 за життя, 17 вересня 2007 року, отримав у банку кредит у розмірі 44 000,00 доларів США на придбання житла, а саме будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який він придбав того ж дня, 17 вересня 2007 року, у ОСОБА_6 . Придбаний позичальником будинок перебував в іпотеці;

09 жовтня 2018 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

на момент відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_3 його дружина ОСОБА_4 і дочка ОСОБА_1 мали рівні частки у спадщині, тобто їх частки складали по 1/2 частці кожна від усього спадкового майна, що також зазначено у пункті 2 договору про поділ спадкового майна від 09 жовтня 2018 року, однак позивач звернувся до суду з позовом лише до одного спадкоємця, а саме доньки померлого позичальника, відповідача у справі, вважаючи ОСОБА_1 єдиним боржником у зазначених правовідносинах, оскільки остання отримала у спадщину житловий будинок, на придбання якого банком видавався кредит та який є предметом іпотеки;

суд першої інстанції не погодився з такою позицією позивача, зазначивши про те, що спадкоємцями після померлого позичальника ОСОБА_3 є дружина ОСОБА_4 та донька ОСОБА_1 , які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає їх частці у спадщині, однак, зважаючи на те частки спадкоємців були рівними (по 1/2 частці кожній), а позивач звернувся до суду з позовними вимогами лише до доньки ОСОБА_1 , позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 9 317,32 доларів США, що становить частку від загальної суми заборгованості за кредитним договором;

суд першої інстанції дослідив поданий стороною позивача доказ, а саме розрахунок заборгованості за кредитним договором, перевірив його та оцінив у сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами і повністю з ним погодився, тому доводи відповідача про те, що суд першої інстанції зробив висновок про доведеність розміру заборгованості за кредитним договором лише на підставі долученого до позову розрахунку заборгованості померлого позичальника, без долучення жодних документів первинного обліку, який не є належним доказом у справі, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на те, що стороною відповідача свого розрахунку боргу суду не надано, клопотань щодо призначення судово-економічної експертизи не заявлялося, а тому належними та допустимими доказами розрахунок суми боргу відповідачем не спростовано.

Аргументи учасників

У січні 2023 року до Верховного Суду від представника ОСОБА_1 надійшла касаційна скарга, у якій він, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та постанову судів попередніх інстанцій у частині задоволених вимог, ухвалити нове рішення у цій частині про відмову у задоволенні позову. Крім того, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить розглянути справу за його участю.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 мотивована тим, що при розгляді цієї справи суди попередніх інстанцій не врахували, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Єдиним доказом, який наданий позивачем на підтвердження розміру забргованості, є розрахунок заборгованості. За таких обставин розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви, не може підтверджувати існування боргу та його розміру, оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом. Цей розрахунок не підписаний представником банку. Банк не надав виписку з особового рахунку ОСОБА_3 . Відповідач не була стороною кредитного договору, вона не отримувала кредитні кошти, не сплачувала за кредит, тому вона позбавлена можливості самостійно перевірити розрахунок позивача.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди із судовими рішеннями у частині задоволених позовних вимог, відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України рішення і постанова судів попередніх інстанцій в іншій частині касаційному перегляду не підлягають.

У лютому 2023 року до Верховного Суду від АТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив, мотивований тим, що суди попередніх інстанцій зробили правильний висновок про часткове задоволення позову. Відповідач не надала жодного доказу на підтвердження відсутності заборгованості спадкодавця за кредитним договором. Альтернативний розрахунок заборгованості, висновок судово-економічної експертизи у справі відсутні. Відповідач не спростувала розрахунок банку.

У лютому 2023 року до Верховного Суду від представника ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, мотивована тим, що до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини. Позивач не виконав свого процесуального обов`язку, не надав належних доказів на підтвердження наявності заборгованості та її розміру.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 січня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги містять підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, що неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Зазначено, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, від 20 травня 2022 року у справі № 336/4796/18, від 30 серпня 2022 року у справі № 509/2976/19, від 26 жовтня 2022 року у справі № 333/5483/20, від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Фактичні обставини

Суди встановили, що 17 вересня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № LGC0GK02790074, відповідно до умов якого останній отримав кредит у виді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 44 000,00 доларів США на житло в кредит на строк із 17 вересня 2007 року до 17 вересня 2027 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,84 % щомісяця на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту на придбання житла у розмірі 44 000,00 доларів США щомісяця в період сплати.

Забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за цим договором є іпотека будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а також всі інші види застави, іпотеки, поруки й т.п., надані банку з метою забезпечення зобов`язань за цим договором.

17 вересня 2007 ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_6 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Згідно з відповіддю державного нотаріуса Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Чиркіної Т. Д. від 09 жовтня 2018 року

№ 1177/02-14/250/2017 свідоцтво про право на спадщину за законом було видано на ім`я ОСОБА_1 на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на який було накладено заборону внаслідок укладання іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Єпіфанцевою Н. В. 17 вересня 2007 року і зареєстрованого в реєстрі за № 4152.

28 лютого 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» направило на адресу ОСОБА_1 лист-претензію за вих. № 70912LGC0L242, у якому повідомило останню про те, що вона є спадкоємцем за законом, що дає підстави стверджувати про обов`язок сплатити заборгованість перед банком у повному обсязі з комісією та процентами за фактичний строк його користування. Станом на дату смерті заборгованість позичальника становила 18 634,43 доларів США.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором від 17 вересня 2007 року № LGC0GK02790074 загальна сума заборгованості ОСОБА_3 станом на дату його смерті становить 18 634,64 доларів США.

Спадкоємцями за законом померлого ОСОБА_3 відповідно до статті 1261 ЦК України є його дружина ОСОБА_4 та його дочка ОСОБА_1 .

09 жовтня 2018 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 звернулися до Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Луганської області із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Згідно з договором про поділ спадкового майна від 09 жовтня 2018 року серії ННК № 380346, посвідченим державним нотаріусом Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Чиркіною Т. Д., зареєстрованим у реєстрі за № 2-734, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 домовилися, що після його укладання: у спадщину ОСОБА_4 на праві приватної власності переходить право на приміщення магазину канцелярських товарів, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ; у спадщину ОСОБА_1 на праві приватної власності переходить право на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та на земельну ділянку за тією ж адресою з цільовим призначенням - для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0715 га, кадастровий номер :06:017:0017.

На підставі зазначених документів 09 жовтня 2018 року ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_3 , отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до листа-відповіді нотаріуса щодо надання інформації від 09 жовтня 2018 року № 1177/02-14/250/2017 ПАТ КБ «ПриватБанк» було повідомлено про те, що державним нотаріусом Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на який було накладено заборону внаслідок укладання іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Єпіфанцевою Н. В. 17 вересня 2007 року і зареєстрованого в реєстрі за № 4152.

Згідно з наданим АТ КБ «ПриватБанк» розрахунком заборгованості станом на 20 квітня 2017 року (відкриття спадщини після смерті позичальника) становить 18 634,64 доларів США, з яких: 18 363,47 доларів США - заборгованість за кредитом, 183,17 доларів США - заборгованість за відсотками, 88,00 доларів США - комісія.

Позиція Верховного Суду

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У статті 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України (у редакції, чинній на момент відкриття спадщини) спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 08 березня 2023 рок у справі № 669/446/17 (провадження № 61-8415св21) зазначено, що «у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Отже, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку статті 1282 ЦК України. При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України».

У постанові Верховного Суду від 20 вересня 2023 року у справі № 462/5025/20

(провадження № 61-11608св22) вказано, що «у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження №12-161гс19) зазначено, що: «визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду». У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 вказано, що: «суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем)»».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини першої статті 81 ЦПК України).

Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, що переглядається:

звертаючись до суду з цим позовом, банк посилався на те, що 17 вересня 2007 року між ним і ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , був укладений договір № LGC0GK02790074, згідно з умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 44 000,00 доларів США зі сплатою 10,08 % річних строком до 17 вересня 2027 року;

спадкоємцями позичальника є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , які у визначеному законом порядку прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 . ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності у порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

банк намагався у досудовому порядку стягнути заборгованість за кредитним договором від 17 вересня 2007 року - 28 лютого 2019 року направив ОСОБА_1 лист-претензію за вих. № 70912LGC0L242, у якому повідомив останню про те, що вона є спадкоємцем за законом, що дає підстави стверджувати про обов`язок сплатити заборгованість перед банком у повному обсязі. Станом на дату смерті заборгованість позичальника становила 18 634,43 доларів США. Ця вимога залишилася не виконаною, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом;

на підтвердження позовних вимог банк надав розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 22 січня 2019 року, відповідно до якого розмір боргу становить 18 634,64 доларів США (т. 1, а. с. 4-6).

Встановивши факт неналежного виконання умов кредитного договору, наявність непогашеної заборгованості, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з одного зі спадкоємців позичальника - ОСОБА_1 частини (половину) кредитного боргу у розмірі 9 317,32 доларів США.

Касаційна скарга мотивована виключно доводами про незгоду із прийняттям судами попередніх інстанцій розрахунку кредитної заборгованості, наданого АТ КБ «ПриватБанк», як належного доказу.

Колегія суддів відхиляє ці доводи, оскільки згідно з матеріалами справи цей розрахунок містить усі складові заборгованості, а також підпис представника АТ КБ «ПриватБанк» (т. 1, а. с. 4-6).

На спростування наведеного банком розрахунку відповідач не надала свого контррозрахунку.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення та постанова судів попередніх інстанцій в оскарженій частині прийняті без дотримання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку із наведеним, колегія суддів вважає, що: касаційну скаргу належить залишити без задоволення, рішення та постанову судів попередніх інстанцій в оскарженій частині - без змін.

Щодо клопотання про участь у судовому засіданні

Європейський суд з прав людини вказав, що процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції, навіть якщо скаржнику не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мали встановлювати факти справи, а тільки тлумачити відповідні юридичні норми (ZHUK v. UKRAINE, № 45783/05, § 32, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

У частині тринадцятій статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що виклик учасників справи для надання пояснень у справі вирішується Верховним Судом з урахуванням встановленої необхідності таких пояснень.

Оскільки Верховним Судом не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень, і така необхідність відсутня, тому в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 необхідно відмовити.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Сєверодонецького міського суду Луганської області від 08 грудня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 грудня 2022 рокув оскарженій частині залишити без змін.

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про розгляд справи за його участю відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

І. О. Дундар