ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8714/23 Справа № 178/1715/22 Суддя у 1-й інстанції - Цаберябий Б. М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2023 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Божедарівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа приватний нотаріус Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Овчаренко Л.Л., про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

25 листопада 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до Божедарівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа приватний нотаріус Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Овчаренко Л.Л., про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 та померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 . В обстругування своїх позовних вимог посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача, ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим повторно 30 серпня 2022 року Криничанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дід позивача, ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 24 грудня 2021 року Горішньоплавнінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). Після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишилось спадкове майно, однак прийняти спадщину в нотаріальному порядку позивач не мав можливості, оскільки про смерть батька та діда йому стало відомо фактично від нотаріуса за день до завершення визначеного строку про вступ у спадщину. Представник позивача зазначає, що при зверненні до нотаріуса з метою оформлення спадкового майна, там були присутні його родичі, які навмисно приховали від нього смерть батька і діда з метою усунення його від спадкування, при зверненні до нотаріальної контори з відповідною заявою про отримання спадщини позивачу було відмовлено у зв`язку з тим, що ним пропущено строк подачі заяви про прийняття спадщини. Позивач стосунки з померлими не підтримував і не цікавився спадкуванням поки не взнав, що існує спадкове майно. Вчасно звернутись до нотаріальної контори позивач не зміг через перебування на роботі. Тому представник позивача просить надати позивачу додатковий строк для подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини після померлих батька та діда.

Заочним рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Божедарівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа приватний нотаріус Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Овчаренко Л.Л., про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено ( том 2 а.с.73-74)

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення норм матеріального і процесуального права ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі (а.с.78а-80).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк на прийняття спадщини та не довів суду поважних причин пропуску цього строку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Стаття 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого цією статтею, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 26 вересня 2012 року у справі №6-85цс12, від 04 листопада 2015 року у справі №6-1486цс15 і підтримана Верховним Судом, зокрема у постановах від 28 лютого 2018 року в справі №318/1037/15-ц (провадження №61-4630св18), від 21 жовтня 2019 року в справі №662/1724/18 (провадження №61-9300св19), від 24 січня 2020 року в справі №192/1663/17 (провадження №61-7193св19).

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, визначеного статтею 1270 ЦК України, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи.

У постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі №351/2403/17 (провадження №61-21751св18) зазначено, що «вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд має досліджувати поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій».

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, вірно виходив з того, що позивачем не доведено наявність об`єктивних та істотних перешкод за увесь період з моменту відкриття спадщини до спливу шестимісячного терміну.

Подібних висновків, дійшов Верховний Суд України у постановах від 04 листопада 2015 року у справі №6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі №6-1320цс17 та Верховний Суд у постановах від 26 червня 2019 року у справі №565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі №766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі №487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі №450/1383/18.

Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів наявності об`єктивних перешкод для своєчасної подачі заяви про прийняття спадщини після смерті батька та діда.

Судом 1 інстанції встановлено, що позивач стосунків з померлим дідом та батьком за їх життя не підтримував і питанням спадкування не цікавився до отримання інформації про наявність спадкового майна.

Доказів того, що відповідачі чинили йому перешкоди у доступі до документів необхідних для подання заяви про прийняття спадщини позивачем не надано.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, колегія суддів погоджується з тим, що ОСОБА_1 пропустив строк для прийняття спадщини без поважних причин.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянтів, власним тлумаченням норм права, що має за мету задоволення апеляційних скарг, а не спростування висновків суду першої інстанції. Крім того, вказані доводи були предметом розгляду у суді першої інстанції та судом першої інстанції їм було надано обґрунтовану оцінку, а тому вони додатковому правовому аналізу не підлягають.

Крім того, апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: