Провадження № 2-о/127/488/23
УХВАЛА

09 жовтня 2023 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Шаміна Ю.А., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Олійника О.Л. звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Зазначена заява не відповідає вимогам, встановленим ст. 175, 318 ЦПК України, а тому є підстави для залишення її без руху відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України з метою усунення недоліків (відповідно до ст. 10 ЦПК України застосовується аналогія закону).

Частиною 1 статті 315 ЦПК України визначено перелік фактів, які можуть бути встановлені судом. Однак, цей перелік не є вичерпним, і відповідно до частини 2 цієї статті, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Заявник у заяві просить встановити факт, що ОСОБА_1 здійснює догляд за своєю матір`ю ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю І групи та за висновком медико-соціальної експертної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, та відсутні інші особи, які можуть здійснювати такий догляд. Вказуючи, що встановлення даного факту породжує для заявника виникнення прав та обов`язків для отримання соціальних пільг та виплат, а також виникнення прав та обов`язків, визначених Законами України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Військовий обов`язок та військову службу».

Разом з тим, в порушення п. 1 ч. 1 ст. 318 ЦПК України, заявник, зазначаючи факт, який він просить встановити суд, не вказав мету його встановлення.

Суд звертає увагу заявника на те, що обґрунтування заяви і мета встановлення юридичного факту не є тотожними поняттями. Саме мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне за собою правові наслідки.

Отже, заявнику необхідно вказати в заяві не лише факт, який він просить встановити, але й конкретну мету встановлення такого факту.

До того ж, відповідно до ч. 4 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Саме залежно від мети встановлення юридичного факту визначається коло заінтересованих осіб.

Визначаючись із колом заінтересованих осіб, заявник має врахувати мету встановлення юридичного факту, яка як вбачається із заяви, не вказана.

Права заінтересованих осіб знаходяться у юридичному зв`язку із суб`єктивними правами заявників і зумовлюються встановленням юридичного факту. Інтереси заінтересованих осіб можуть суперечити інтересам заявника. В свою чергу, заінтересовані особи вправі відповідно подавати докази на підтвердження обґрунтованості чи необґрунтованості заяви про встановлення факту, що розглядається судом, брати участь у дослідженні обставин справи, оскаржувати рішення і ухвали, вчиняти інші процесуальні дії, передбачені ст.ст. 43, 49 ЦПК України.

Тобто залежно від мети встановлення факту, що має юридичне значення, яку заявнику слід визначити, можуть бути додатково залучені заінтересовані особи ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , особа щодо якої заявник просить встановити факт догляду тощо).

При цьому заявником жодним чином не обґрунтовано залучення до участі у справі в якості заінтересованої особи Вінницької міської ради та водночас не залучено до участі у справі особу щодо якої заявник просить встановити факт постійного догляду.

Крім того, заявником в порушення вимог п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України у заяві не викладено обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги та не зазначено та не додано до заяви докази, які їх підтверджують, а саме: докази того, що заявник намагався врегулювати питання оформлення статусу фізичної особи, що надає соціальні послуги не на професійній основі відповідно до норм Закону України «Про соціальні послуги».

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Згідно із преамбулою Закону України «Про соціальні послуги» цей Закон визначає основні організаційні та правові засади надання соціальних послуг, спрямованих на профілактику складних життєвих обставин, подолання або мінімізацію їх негативних наслідків, особам/сім`ям, які перебувають у складних життєвих обставинах.

Статтею 1 Закону України «Про соціальні послуги» визначено, що надавачі соціальних послуг - юридичні та фізичні особи, фізичні особи - підприємці, включені до розділу "Надавачі соціальних послуг" Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, а отримувачі соціальних послуг - це особи/сім`ї, які належать до вразливих груп населення та/або перебувають у складних життєвих обставинах, яким надаються соціальні послуги.

Статтею 22 Закону України «Про соціальні послуги» передбачено порядок укладення між надавачем та отримувачем соціальних послуг чи його законним представником договору про надання соціальних послуг.

Отже, для встановлення факту постійного догляду за особою, заявник має довести, що він звертався до відповідних уповноважених органів системи надання соціальних послуг з заявою щодо оформлення такого догляду та отримання статусу надавача соціальних послуг.

Матеріали справи не містять вказаного звернення ОСОБА_1 до уповноважених органів, чи відмови вказаних органів системи надання соціальних послуг у оформленні такого догляду, для можливості встановлення такого факту в судовому порядку.

Разом з тим, у порушення вимог ст. 318 ЦПК України, заявником в заяві не зазначено причини неможливості одержання документів, що посвідчують цей факт у відповідного компетентного органу.

Отже, вказані вище недоліки перешкоджають вирішенню питання про можливість прийняття заяви до розгляду, а тому вона підлягає залишенню без руху для їх усунення.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє заявника і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заяву слід залишити без руху, а заявникові надати строк для усунення недоліків.

Керуючись ст. 177, 185, 318 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без руху, надавши заявникові строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків не більше п`яти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк заяву вважати неподаною та повернути заявникові зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Шаміна Юлія Анатоліївна