КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2023 року

справа № 372/182/22

провадження № 22-ц/824/6228/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Березовенко Р.В. Кулікової С.В.,

при секретарі: Яницькій О.Л.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 січня 2023 року та на додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 26 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2022 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просив стягнути із останнього 305821 грн 82 коп. завданої матеріальної шкоди та 15000 грн моральної шкоди та судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 30.06.2020 року в смт. Козин на перехресті вул. Соловяненко та Нова відбулося зіткнення автомобілів Ford, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля Honda, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . В результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відносно водія автомобіля Ford, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення п. 2.3б ПДР. За результатами розгляду справи в суді, винесено постанову, якою провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. За результатами автотехнічного дослідження складено висновок експерта № 108/20, відповідно до якого, в даній дорожній ситуації водій автомобіля Honda, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 з технічної точки зору повинен був діяти відповідно до вимог п.16.12 ПДР, а водій автомобіля Ford, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 - відповідно до вимог п.12.3 ПДР. В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля Ford, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України не вбачається. В даній дорожній ситуації дії водія автомобіля Honda, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.16.12 ПДР України. Таким чином, позивач вважає, що відповідач ОСОБА_2 порушив вимоги п.16.12 ПДР України, в результаті чого було пошкоджено транспортний засіб марки Ford д.н.з. НОМЕР_1 . В результаті ДТП позивачу нанесено матеріальний збиток у розмірі 305821,82 грн. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 не була застрахована. В такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини якого завдана шкода.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 26 січня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди - задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди - 305 821,82 грн, у відшкодування моральної шкоди - 15 000 грн, сплачений судовий збір в розмірі 3 208,22 а всього 324 030,04 грн.

Додатковим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 26 січня 2023 року стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 30 000 грн. 00 коп.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що розмір витрат на правничу допомогу є завищеним та не підтвердженим. Крім того, зазначає, що позивачем не сплачено судовий збір за вимогу щодо відшкодування моральної шкоди, та вважає, що заявлений розмір моральної шкоди також є завищеним.

Вказує, що відповідачем не було порушено правил дорожнього руху, а позивач, незалежно від дій відповідача, мав переконатись в безпечності руху. Судом першої інстанції не взято до уваги співвідносити провини у ДТП в запропонованій відповідачем пропорції, а саме - 90 % провини ОСОБА_1 та 10 % провини ОСОБА_2 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник апеляційну проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Від ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив із наявності вини ОСОБА_2 , а також із відсутності у позивача та відповідача на момент ДТП чинних договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Враховуючи приписи п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суд дійшов висновку, що МТСБУ не відшкодовує шкоду, а остання підлягає стягненню із відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 30.06.2020 року в смт. Козин Обухівського району Київської області, на перехресті вулиць Солов`яненко та Нова відбулось зіткнення автомобілів Ford, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля Honda, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . В результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Відносно водія автомобіля Ford, д.н.з. НОМЕР_1 , - ОСОБА_1 працівниками поліції складено протокол про адміністративне правопорушення за порушення п.2.3б Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Постановою Обухівського районного суду Київської області від 29.09.2020 року провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Вищевказана постанова не оскаржувалась та набрала законної сили.

Відповідно до ч. 4-6 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За результатами автотехнічного дослідження складено Висновок експерта № 108/20, відповідно до якого, в даній дорожній ситуації водій автомобіля Honda, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 з технічної точки зору повинен був діяти відповідно до вимог п.16.12 ПДР.

В даній дорожній ситуації водій автомобіля Ford, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 з технічної точки зору повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 ПДР.

В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля Ford, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 , невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України не вбачається.

В даній дорожній ситуації дії водія автомобіля Honda, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.16.12 ПДР України.

В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля Ford, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України не вбачається, тому його дії не знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даного ДТП.

Відповідно до проведеного вище дослідження, в даній дорожній ситуації, дії водія автомобіля Honda, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.16.12. ПДР України і знаходиться в причинному зв`язку із виникненням даної ДТП.

Таким чином, відповідно до зазначеного вище, відповідач ОСОБА_2 порушив п.16.12. ПДР України, в результаті чого було пошкоджено транспортний засіб Ford, д.н.з. НОМЕР_1 .

На момент дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до нотаріально завіреної довіреності серії НОК №936883 від 20.03.2020 року, ОСОБА_1 має право користування та розпорядження (в тому числі з правом отримувати відшкодування за завдану шкоду) транспортним засобом Ford, д.н.з. НОМЕР_1 .

В результаті вищевказаної ДТП позивачу нанесено матеріальний збиток 305 821 грн 82 коп., що підтверджується Звітом про оцінку вартості матеріального збитку №88009 від 03.06.2021 року.

На момент дорожньо-транспортної цивільно-правова відповідальність сторін не була застрахована, що підтверджується інформацією з Центральної бази даних МТСБУ.

Як вбачається із документів, наданих сторонами, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126

КУпАП за порушення п.2.1ґ Правил дорожнього руху України - керування транспортним засобом без чинного страхового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі».

У пункті 1.7 ст. 1 Закону зазначено, що забезпечений транспортний засіб - це транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована».

Суд першої інстанції вірно виходив із того, що у зв`язку із відсутністю у позивача та відповідача на момент ДТП чинних договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, сторони у справі керували не забезпеченими транспортними засобами за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а тому враховуючи приписи п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ не відшкодовує шкоду, а остання підлягає стягненню із відповідача.

Колегія суддів погоджується із задоволенням позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 у розмірі 305 821 грн. 82 грн.

Доводи апеляційної скарг про те, що судом не встановлено співвідношення провини учасників ДТП судом не приймається, оскільки вина ОСОБА_2 вчиненні ДТП підтверджується висновком судового експерта № 108/20 від 06.10.2020 року, яким встановлено, що дії останнього не відповідали вимогам п. 16.12 Правил дорожнього руху і знаходяться в причинному зв`язку із виникненням ДТП.

Постановою Обухівського районного суду Київської області від 29 вересня 2020 року провадження у справі відносно ОСОБА_3 за ст. 124 КупАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Доказів на спростування вищенаведених обставин апелянтом не надано.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 вказував, що крім матеріальної шкоди, йому завдано моральну шкоду.

Частиною 1 ст. 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктами 3, 9 постави Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_1 посилався на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому завдано моральної шкоди, яка полягає у пережитому в результаті ДТП стресу, а також через пошкодження майна, передчасного погіршення технічного та естетичного стану автомобіля та побутових незручностей. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 15000,00 грн.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд враховує глибину фізичних та душевних страждань позивача, ступінь вини відповідача та зважаючи на вимоги розумності та справедливості приходить до висновку про зменшення стягнутої судом моральної шкоди до 5000,00 грн.

Стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 30 000 грн суд першої інстанції виходив із статті 141 ЦПК України.

Колегія суддів часткового погоджується із висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Представником позивача подано до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, якій просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 30 000 грн. 00 коп.

На підтвердження витрат на правничу допомогу надано:

- копію договору про надання правової допомоги від 03.07.2020 року,

- копію акту прийому-передачі наданих послуг від 16.01.2023 року,

- копію розрахунку витрат на професійну правничу допомогу від 16.01.2023,

- копію квитанції від 16.01.2023.

Згідно акту прийому передач наданих послуг замовнику надано наступні юридичні послуги: надання консультацій, складання відповідних процесуальних документів, особиста участь виконавця у районному суді. За домовленістю сторін вартість наданої професійної правничої допомоги становить 30 000,00 грн.

З детального опису робіт вбачається, що адвокатом надано наступну допомогу: попередня консультація, складання процесуальних документів (позовної заяви, клопотань, відповіді на відзив, заяв, тощо), особиста участь в судовому засідання. Загальна вартість послуг становить 30 000, 00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Критерії реальності та розумності розміру адвокатських витрат застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, беручи до уваги наявність лише одного судового засідання у справі, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значним, колегія суддів вважає, що відшкодування витрат у розмірі 30 000,00 є завищеним, а тому підлягає зменшенню до 5 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 січня 2023 року змінити в частині відшкодування моральної шкоди, зменшивши суму, яка підлягає до стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , з 15000,00 до 5000,00 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 26 січня 2023 року змінити, зменшивши витрати на правничу допомогу, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , з 30000,00 грн до 5000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді