Провадження № 2/752/5351/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 жовтня 2023 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Машкевич К.В.,

з участю секретаря Гненик К.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» про стягнення страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача та просив стягнути з ТДВ «СК «ОБЕРГІГ» на свою користь кошти в сумі 11303,20 грн., з яких витрати на відновлення автомобіля після ДТП в сумі 105783,00 грн., витрати на оплату послуг евакуатора в сумі 1300,00 грн., витрати на оплату послуг експерта в сумі 6000,00 грн., а також судові витрати.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що 18.08.2022 року сталася ДТП внаслідок якої було пошкоджено автомобіль Toyota Rav 4, д.н. НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_1

18.08.2022 року позивач письмово звернувся до страхової компанії ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» та просив розглянути надані ним документи у стислі строки, так як належний йому автомобіль задіяний в підприємницької діяльності позивача. Повідомлення та матеріали, а саме протокол, схему ДТП, паспорт громадянина України, технічний паспорт на автомобіль та фотокартки з міста пригоди були спрямовані на офіційну електрону пошту відповідача -

Відповідачем було заведено страхову справу №38799, що свідчить про визнання останнім, що ДПТ є страховим випадком за договором страхування №ЕР-208177809 від 16.02.2022 року, а позивач звернувся з відповідною заявою про виплату йому страхового відшкодування.

Так як відповідач в межах строку встановленого законом страхового комісара з метою визначення суми страхового відшкодування не направляв, то позивач скористався правом передбаченим законом та 01.09.2022 року звернувся до експерта.

05.09.2022 року позивач отримав повідомлення відповідача, що йому нарахована страхова виплата в сумі 48782 грн. з яких 1500 грн. має сплатити винуватець ДТП і що після рішення суду, який розглядає адміністративний матеріал по ДТП представники відповідача зв`яжуться з позивачем для складання заяви на виплату.

21.10.2022 року відповідно до постанови Шевченківського районного суду міста Києва особою винною у дорожньо-транспортній пригоді була визнана ОСОБА_2

01.11.2022 року позивач отримав повідомлення, у якому його просили надіслати чіткі та кольорові документи, що підтверджують його особистість та власності на автомобіль для формування заяви на виплату.

02.11.2022 року на електрону пошту позивача надійшла заява сформована відповідачем у якої було зазначено, що позивач просить виплати йому страхове відшкодування у сумі 48582.00 грн.

03.11.2022 р. на адресу позивача від експерта надійшов висновок від 15.09.2022 року №039 відповідно до якого вартість відновлювальних робіт становить 105783.29 грн.

05.11.2022 року позивач спрямував заяву відповідачу у якої просив надіслати йому рішення, яке було прийнято про страхове відшкодування та направив звіт експерта.

18.01.2023 року на електрону пошту відповідача було спрямовано адвокатський запит, так як станом на січень 2023 року позивач не отримав від відповідача, а ні страхового відшкодування у сумі 48582.00 грн., а ні рішення про відмову, а ні відповіді на свою заяву від 05.11.2022 року.

У відповіді на адвокатський запит відповідач повідомив, що не отримував заяв про страхове відшкодування від позивача, що рішення ще не прийняте і страхова компанія має намір проводити незалежну експертизу з метою визначення вартості страхового відшкодування, якщо сторони не досягнуть згоди.

01.03.2023 року позивач повторно спрямував на офіційну електрону пошту відповідача заяву на страхове відшкодування, звіт та чек на оплату послуг евакуатору.

02.05.2023 року відповідач зателефонував позивачу і попросив направити заяву від 01.03.2023 року на отримання страхового відшкодування новою поштою з оригінальним підписом, пояснюючи це тим, що рішення про виплату прийнято, але не вистачає оригіналу заяви.

03.05.2023 року позивач спрямував за допомогою поштового сервісу «Нова Пошта» оригінал заяви від 01.03.2023 року на адресу відповідача.

05.05.2023 року позивач отримав в месенджері Вайбер повідомлення від відповідача «Шановний клієнте! Ваша страхова справа №38799 пройшла базове погодження для виплати в сумі 85792,01 грн. Максимальний прогнозний строк розгляду і оплати - 02.08.2023.»

Жодного рішення про виплату страхового відшкодування позивач станом на дату звернення до суду не о тримав

Повідомлення про настання страхового випадку відповідач отримав 18.08.2022 року, відповідно у строк до 27.08.2022 року відповідач був зобов`язаний направити свого комісара для визначення розміру збитків, у зв`язку з тим, що відповідач цього не зробив позивач самостійно звернувся до експерта 01.09.2022 року з метою визначення розміру збитків, які йому було спричинено.

Виходячи зі змісту вище вказаних норм сума, яку відповідач має відшкодувати позивачу становить 113083,29 грн. та складається з витрат на відновлення автомобілю після ДТП у сумі 105783,29 грн., витрат на оплату послуг евакуатору в сумі 1300 грн., витрат на оплату послуг експерта в сумі 6000 грн.

На підставі викладеного просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12.06.2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

14.07.2023 року від представника Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» надійшов відзив на позовну заяву в якому він проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що позивачем помилково зроблено висновок про те, що відповідачем порушені строк щодо виплати страхового відшкодування, оскільки вказаний строк починається з дня отримання заяви про виплату страхового відшкодування.

Позивач абсолютно помилково розрахував 90 (дев`яносто) календарних днів, адже, якщо встановити, що 18.11.2022 року перший день прострочення відповідачем відповідальності з виплати страхового відшкодування - першим днем строку являється 21.08.2022 року. Однак, в цей день позивачем не було подано відповідачу жодної заяви про виплату внаслідок ДТП. Навіть в подальшому документи, які подавав засобами електронного зв`язку позивач, не були заявами про виплату страхового відшкодування у відповідності до вимог, визначених ст.35 ЗУ «Про ОСЦПВ».

Крім того, документи, які подавались позивачем в досудовому порядку засобами електронного зв`язку, не були засвідчені електронним цифровим підписом заявника, у відповідності до вимог Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Також є хибним посилання позивача на те, що відповідач у встановлений законом строк не оглянув автомобіль позивача, оскільки технічний огляд ТЗ марки Toyota Rav 4, д.н. НОМЕР_1 було проведено 25.08.2022 року.

В свою чергу, поданий позивачем звіт №039/22 про оцінку автомобіля Toyota Rav 4, д.н. НОМЕР_1 є неналежним та недопустимим доказом у справі.

Дослідження оцінювачем було проведено станом не на дату ДТП, а станом на дату огляду - 01.09.2022 року, що є грубим порушенням вимог Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1440 від 10.09.2003 року.

Крім того, п.17 Стандарту також встановлено, що у звіті про оцінку майна та у висновку про вартість об`єкта оцінки оцінювач відображає факт про включення або невключения до ринкової вартості суми податку на додану вартість. Оціночні процедури, пов`язані з визначенням ринкової вартості, здійснюються з урахуванням включення або невключения до неї суми податку на додану вартість.

Умова щодо визначення ринкової вартості з включенням суми податку на додану вартість зазначається у договорі на проведення оцінки майна.

Однак, позивач не надав договір на проведення оцінки майна, що вказує на свідоме приховування від суду доказів, які мають значення для прийняття рішення у справі

В той же час, згідно 5 сторінки калькуляції №039/22 від 01.09.2022 року в Розділі «пояснення» оцінювачем вказано - «ЦІНИ +20%», що доводить те, що оцінка складена із врахуванням податку на додану вартість.

Відповідно до п.36.2, ст. 36 ЗУ «Про ОСЦПВ», при цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Таким чином, позивач жодним чином не довів достовірними та належними доказами право вимагати стягнення податку на додану вартість при встановленні вартості матеріального збитку.

Також позивачем, в порушення п.5.2. Розділу 5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки КТЗ, затвердженої спільним Наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24 листопада 2003 року не було викликано Відповідача для проведення спільного технічного огляду пошкодженого ТЗ.

Відповідачем, встановлено також, що акт технічного огляду від 01.09.2022 року не підписано самим оцінювачем, що викликає обґрунтовані сумніви у тому, що саме оцінювач ОСОБА_3 проводив цей огляд. Водночас, відсутність підпису оцінювача позбавляє можливості пересвідчитись у дійсності власноручного підпису оцінювача у звіті.

Поза тим, важливо також додати, що поданий позивачем звіт не містить повноважень самого оцінювача, що позбавляє можливості пересвідчитись у наявності кваліфікації особи, яка складала звіт та чи дійсні ці повноваження станом на дату складання звіту

Крім того, до звіту не надано договір №01-09-22 від 01.09.2022 року, в якому встановлено вартість складання даного звіту, адже в матеріалах судової справи відсутні будь-які докази на підтвердження здійснення позивачем оплати в розмірі 6000.00 грн.

На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позову.

21.07.2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив в якому він зазначив, що 18 січня 2023 року на електрону пошту відповідача було спрямовано адвокатський запит, так як станом на січень 2023 року позивач не отримав від відповідача, а ні страхового відшкодування, а ні рішення про відмову, а ні відповіді на свою заяву від 05.11.2022 року.

Відповідаючи на адвокатський запит відповідач повідомив, що не отримував заяв про страхове відшкодування від позивача, що рішення ще не прийняте і страхова компанія має намір проводити незалежну експертизу з метою визначення вартості страхового відшкодування, якщо сторони не досягнуть згоди. Тобто станом на січень 2023 року експертиза страховою компанією не проводилась,

Копія звіту, яка долучена до відзиву датована груднем 2022 року і не відповідає, а ні за формою, а ні за змістом вимогам до звіту, які містяться в Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України Фонду державного майна України від 24.07.2009 № 1335/5/1159) зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 р. за №1074/8395.

Розрахунок 90 днів, які встановлені законом був зроблений виходячи з дати першого звернення, докази надіслання якого долучені по позовної заяви.

Відповідач не визнає розмір витрат понесених на евакуацію пошкодженого ТЗ позивача 18.08.2022 року сталася ДТП внаслідок якої було пошкоджено автомобіль обов`язок оплати витрати на евакуацію автомобілю з місця пригоди в силу статті 28 Закону де чітко зазначено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди

Щодо ПДВ позивач зазначив, що відновлювальна вартість, яку розрахував експерт розрахована без ПДВ, що вбачається зі звіту де усі суми вказані без ПДВ.

Відповідно до п.188.1 ст.188 Податкового Кодексу України у загальному випадку база обкладення ПДВ - це договірна вартість. Отже ПДВ нараховується на ціну, узгоджену сторонами договору, а не входить до складу ціни автоматично.

Відповідно пп. 194.1.1 п. 194.1 ст.194 ПКУ - ПДВ становить 20%, 7% і 14% бази оподаткування та додається до ціни товарів/послуг.

Податківці рекомендують сторонам договору узгоджувати ціну і нарахувати на неї ПДВ, як це й передбачено пп. 194.1.1 п. 194.1 ст.194 ПКУ.

Виходячи з вище наведених приписів ПК України, при нарахуванні ПДВ, сума ПДВ додається до ціни товару/послуги і зазначається окремо, як це передбачає пп. 194.1.1 п.194.1 ст.194 ПК України, звіт виготовлений на замовлення позивача не містить суми ПДВ.

На підставі викладеного просив позов задовольнити.

21.07.2023 року від позивача надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

31.07.2023 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких він зазначив, що позивач взагалі належним чином не звернувся до відповідача, відповідно наразі між сторонами відсутній спір, оскільки відповідач не оспорював і не порушував законні права та інтереси позивача.

Що стосується самого звернення позивача, на яке він посилається у відповіді на відзив, відповідач наголошує, що таке звернення не відповідає визначеним вимогам ст.35 ЗУ «Про ОСЦПВ», а відтак, дев`яностоденний строк для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування взагалі не настав.

Більш того, копії інших документів, які обов`язкові для подачі згідно ст.35 ЗУ «Про ОСЦПВ» не було належним чином засвідчені.

Законодавчі вимоги до належного засвідчення копій документів визначені як п.35.2. ст.35 ЗУ «Про ОСЦПВ», так і Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Дистанційне врегулювання події, що має ознаки страхової жодним чином не знімають з позивача обов`язку засвідчувати копії поданих ним документів.

У свою чергу посилання позивача, що вимоги про засвідчення копій документів не відображені на сайті відповідача не являється належною причиною невиконання позивачем законодавчо встановлених обов`язків.

Відповідно до ст.68 Конституції України встановлено, незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

08.08.2023 року від позивача надійшли доповнення до відповіді на відзив в яких він виклав правові позиці Верховного Суду з аналогічних спорів.

21.08.2023 року від представника відповідача надійшли письмові пояснення по суті справи в яких він зазначив, згідно опису вкладення до відправлення №105 відсутній пункт в переліку документів щодо надсилання відповідачеві скрін-шоту фіскального чеку оплати евакуації ТЗ. Таким чином, позивачем не доведено належним чином ані факт відправлення, ані здійснення ймовірних витрат на евакуацію ТЗ.

Більш того, до такого скрін-шоту фіскального чеку не долучено жодного документу у якості достовірного доказу, що пошкоджений ТЗ було евакуйовано із місця ДТП до місця стоянки або ремонту, також не надано акту приймання-передачі наданих послуг. Така вимога законодавчо встановлена у ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Посилання позивача на Податковий кодекс України являється некоректним, адже як встановлено у п.17 Постанови Кабінету Міністрів України №1440 від 10.09.2003 року «Про затвердження Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» у звіті про оцінку майна та у висновку про вартість об`єкта оцінки оцінювач відображає факт про включення або невключения до ринкової вартості суми податку на додану вартість. Оціночні процедури, пов`язані з визначенням ринкової вартості, здійснюються з урахуванням включення або невключения до неї суми податку на додану вартість. Умова щодо визначення ринкової вартості з включенням суми податку на додану вартість зазначається у договорі на проведення оцінки майна.

Позивач жодним чином не згадав, та не надав заперечень з приводу виявлених відповідачем порушень складання звіту №039/22 про оцінку автомобіля Toyota Rav 4, д.н. НОМЕР_1 , що як наслідок, надає усі підстави вважати, що позивач погоджується із такими порушеннями та виявленими невідповідностями, котрі у своїй сукупності встановлюють неналежність та недопустимість доказу.

Також зазначив, що висновки Верховного Суду на які посилається позивач були викладені не з аналогічних правовідносин, а тому не заслуговують на увагу.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.10.2023 року у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін відмовлено.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 18.08.2022 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Toyota Rav 4, д.н. НОМЕР_1 , який належить позивачу та автомобіля Hyundai, д.н. НОМЕР_1 , під керування ОСОБА_2 .

Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, відтак позивачу було завдано матеріальної шкоди.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 05.09.2022 року винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок якого трапилась зазначена дорожньо-транспортна подія, визнано ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За загальними правилами, зазначеними вище, тягар цивільної відповідальності у таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП.

Положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України фактично позбавляють особу, вину якої встановлено вироком у кримінальному провадженні або постановою у справі про адміністративне правопорушення, можливості спростувати наявність такої вини.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії водія автомобіля Hyundai, д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 вочевидь не відповідали вимогам ПДР України, а тому вона є єдиною винною особою дії якої призвели до ДТП.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Hyundai, д.н. НОМЕР_1 на дату настання ДТГІ була забезпечена в ТДВ «СТ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР-208177809.

Також, полісом ЕР-208177809 встановлено франшизу у розмірі 1500,00 грн.

18.08.2022 року позивач письмово звернувся до страхової компанії ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» та просив розглянути надані ним документи у стислі строки, так як належний йому автомобіль задіяний в підприємницької діяльності позивача. Повідомлення та матеріали, а саме протокол, схему ДТП, паспорт громадянина України, технічний паспорт на автомобіль та фотокартки з міста пригоди були спрямовані на офіційну електрону пошту відповідача -

Відповідачем було заведено страхову справу №38799, що свідчить про визнання останнім, що ДПТ є страховим випадком за договором страхування №ЕР-208177809 від 16.02.2022 року, а позивач звернувся з відповідною заявою про виплату йому страхового відшкодування.

Як зазначає позивач, оскільки відповідач в межах строку встановленого законом страхового комісара з метою визначення суми страхового відшкодування не направляв, то позивач скористався правом передбаченим законом та 01.09.2022 року звернувся до експерта.

Згідно звіту №039/22 про оцінку автомобіля Toyota Rav 4, д.н. НОМЕР_1 , складеного ФОП ОСОБА_3 матеріальний збиток завданий власникові автомобіля Toyota Rav 4, д.н. НОМЕР_1 в результаті його пошкодження при ДТП, станом на дату огляду 01.09.2022 року складає 105783,29 грн.

Однак, суд не приймає вказаний висновок до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до п.32 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1440 від 10.09.2003 року (надалі - Стандарт), у разі виникнення необхідності у визначенні розміру ймовірного страхового відшкодування оцінка застрахованого майна проводиться з урахуванням умов страхування та дотриманням принципів корисності і заміщення.

Для застрахованого майна, подібного до майна, що продається (купується) па ринку, оцінка розміру ймовірного страхового відшкодування проводиться виходячи з характеристики майна на дату заподіяння збитків до настання страхового випадку шляхом розрахунку прямих збитків.

У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого об`єкта, ймовірний розмір страхового відшкодування оцінюється як відповідна частка оцінених прямих збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.

Однак, дослідження оцінювачем було проведено етапом не на дату ДТП, а станом на дату огляду - 01.09.2022 року, що є порушенням вимог Стандарту

Крім того, п.17 Стандарту також встановлено, що у звіті про оцінку майна та у висновку про вартість об`єкта оцінки оцінювач відображає факт про включення або невключения до ринкової вартості суми податку на додану вартість. Оціночні процедури, пов`язані з визначенням ринкової вартості, здійснюються з урахуванням включення або невключения до неї суми податку на додану вартість.

Умова щодо визначення ринкової вартості з включенням суми податку на додану вартість зазначається у договорі на проведення оцінки майна.

Однак, позивач не надав договір на проведення оцінки майна, що вказує на відсутність доказів, які мають значення для прийняття рішення у справі.

В той же час, згідно 5 сторінки калькуляції №039/22 від 01.09.2022 року в Розділі «пояснення» оцінювачем вказано - «ЦІНИ +20%», що доводить те, що оцінка складена із врахуванням податку на додану вартість.

Відповідно до п.36.2, ст.36 ЗУ «Про ОСЦПВ», при цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

При цьому, позивач жодним чином не довів достовірними та належними доказами право вимагати стягнення податку на додану вартість при встановленні вартості матеріального збитку.

Також, в порушення п.5.2. Розділу 5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки КТЗ, затвердженої спільним Наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24 листопада 2003 року (надалі - Методика) не було викликано відповідача для проведення спільного технічного огляду пошкодженого ТЗ.

Також встановлено, що акт технічного огляду від 01.09.2022 року не підписано самим оцінювачем, що викликає обґрунтовані сумніви у тому, що саме оцінювач ОСОБА_3 проводив цей огляд. Водночас, відсутність підпису оцінювача позбавляє можливості пересвідчитись у дійсності власноручного підпису оцінювача у звіті.

Поза тим, важливо також додати, що поданий позивачем звіт не містить повноважень самого оцінювача, що позбавляє можливості пересвідчитись у наявності кваліфікації особи, котра складала звіт та чи дійсні ці повноваження станом на дату складання звіту

Крім того, до звіту не надано договір №01-09-22 від 01.09.2022 року, в якому встановлено вартість складання даного звіту, адже в матеріалах судової справи відсутні докази на підтвердження здійснення позивачем оплати в розмірі 6000.00 грн.

Таким чином, звіт наданий позивачем не може бути належним доказом у справі.

Відповідно до п. 2.1. ст. 2 ЗУ «Про ОСЦПВ» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 ЗУ «Про ОСЦПВ» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про ОСЦПВ» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно положень п.34.4. ст.34 ЗУ «Про ОСЦПВ» для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти.

Відтак, задля встановлення належної суми страхового відшкодування, відповідачем було замовлено проведення технічного огляду та оцінки пошкодженого ТЗ марки Toyota Rav 4, д.н. НОМЕР_1 .

Технічний огляд ТЗ марки Toyota Rav 4, д.н. НОМЕР_1 було проведено 25.08.2022 року, відтак, доводи позивача про неналежне виконання відповідачем власного зобов`язання з приводу проведення огляду пошкодженого ТЗ не відповідають дійсним обставинам справи.

Так, в матеріалах справи міститься звіт про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу від 11.12.2022 року, складений ФОП ОСОБА_4 .

Відповідно до вказаного звіту вартість відновлювального ремонту КТЗ Toyota Rav 4, д.н. НОМЕР_1 з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складає 94679,49 грн., з яких 8687,48 грн. - розмір ПДВ.

Будь-яких доказів, які б спростовували викладені в ньому висновку, суду не надано.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 102 ЦПК України, предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Згідно ч. 3 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Оцінивши звіт про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу від 11.12.2022 року, складений ФОП ОСОБА_4 , в сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд не знайшов жодних обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновку чи суперечливість його іншим матеріалам справи.

Зважаючи на викладене, звіт слід вважати належним та допустимим доказом у справі.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Наданий відповідачем звіт не викликає сумнівів в його правильності чи неповноті.

Крім того, акт огляду проведеного відповідачем пошкодженого ТЗ містить підпис самого позивача.

Відповідно до п.12.1. ст.12 ЗУ «Про ОСЦПВ», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно абз. 2 п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про ОСЦПВ», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Як встановлено з наданих доказів, позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Оскільки висновок експерта містить інформацію про вартість відновлювального ремонту з урахуванням ПДВ, а позивач не надав належних доказів проведення відновлювального ремонту, рішення щодо відшкодування шкоди з урахуванням ПДВ буде необґрунтованими та такими, що суперечать ЗУ «Про ОСЦПВ».

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 11.09.2019 року у справі №570/5521/16-ц, згідно якої встановлено позицію, що всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов`язані компенсацією страховиком збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування ПДВ. В зв`язку з чим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, підлягаючої до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (пункт 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), податок па додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками ПДВ по таким операціям.

У постанові Верховного Суду від 05.04.2018 року у справі №910/3165/17, висловлено позицію, що суд апеляційної інстанції під час визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, неправильно застосував до спірних правовідносин положення пункту 36.2. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» та дійшов помилкового висновку про те, що розмір шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у спірних правовідносинах, має визначатися з урахуванням податку на додану вартість.

У постанові Верховного Суду від 06.07.2018 року у справі №924/675/17, висловлено позицію, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою обставини того, що виплата страхового відшкодування була здійснена позивачем на рахунок ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6 які не с платниками ПДВ, та не врахував, що сума непідтвердженого податку на додану вартість під час розрахунку страхового відшкодування має вираховуватися відповідно до положень абз. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», про що правильно зазначено скаржником в касаційній скарзі розмір шкоди у спірних правовідносинах у цій справі, який підлягає стягненню з відповідача, має визначатися, виходячи з вартості запасних частин, які підлягають заміні під час відновлювального ремонту автомобіля, без урахування ПДВ але з урахуванням коефіцієнту їх зносу, з додаванням до визначеної суми вартості ремонтно-відновлювальних робіт та витратних матеріалів.

У відповідності до ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Таким чином, розмір страхового відшкодування розраховувався наступним чином:

94679,49 грн. (оцінена шкода) - 8687,48 грн. (ПДВ на запасні частини) - 1500,00 (франшиза за полісом) = 84492,01 грн.

Встановлено, що 05.11.2022 року позивач спрямував заяву відповідачу у якій просив надіслати йому рішення, яке було прийнято про страхове відшкодування та направив звіт експерта.

18.01.2023 року на електрону пошту відповідача було спрямовано адвокатський запит, так як станом на січень 2023 року позивач не отримав від відповідача, а ні страхового відшкодування у сумі 48582.00 грн., а ні рішення про відмову, а ні відповіді на свою заяву від 05.11.2022 року.

У відповіді на адвокатський запит відповідач повідомив, що не отримував заяв про страхове відшкодування від позивача, що рішення ще не прийняте і страхова компанія має намір проводити незалежну експертизу з метою визначення вартості страхового відшкодування, якщо сторони не досягнуть згоди.

01.03.2023 року позивач повторно спрямував на офіційну електрону пошту відповідача заяву на страхове відшкодування, звіт та чек на оплату послуг евакуатору.

02.05.2023 року відповідач зателефонував позивачу і попросив направити заяву від 01.03.2023 року на отримання страхового відшкодування новою поштою з оригінальним підписом, пояснюючи це тим, що рішення про виплату прийнято, але не вистачає оригіналу заяви.

03.05.2023 року позивач спрямував за допомогою поштового сервісу «Нова Пошта» оригінал заяви від 01.03.2023 року на адресу відповідача.

05.05.2023 року позивач отримав в месенджері Вайбер повідомлення від відповідача «про те, що страхова справа №38799 пройшла базове погодження для виплати в сумі 85792,01 грн. Максимальний прогнозний строк розгляду і оплати - 02.08.2023 року.

Оскільки матеріали справи не містять відомостей про виплату позивачу страхового відшкодування та не містять доказів проведення позивачем відновлювального ремонту автомобіля, суд приходить до висновку про стягнення з ТДВ «СГ «Оберіг» на користь позивача суми страхового відшкодування в розмірі 84492,01 грн. (за вирахуванням ПДВ та франшизи).

Стосовно порушеного відповідачем строку на виплату страхового відшкодування та порушення позивачем порядку направлення документів до страхової компанії суд зазначає, що предметом розгляду є невиплата страхового відшкодування. Суд розцінює усі події викладені у позові та запереченнях на нього такими, що передували зверненню до суду.

Крім того, позивачем не заявляються вимоги про стягнення пені за порушення строків виплати страхового відшкодування, а відповідачем в свою чергу визнається факт настання ДТП та звернення позивача до страхової компанії.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на оплату послуг евакуатора в сумі 1300,00 грн., то слід зазначити наступне.

Слід зазначити, що позивачем не доведено належним чином здійснення ймовірних витрат на евакуацію ТЗ, оскільки копія фіскального чеку, на який посилається позивач, не є належним доказом у справі та не підтверджує надані послуги позивачу саме евакуації з місця ДТП.

Також позивачем не надано акту приймання-передачі наданих послуг, оскільки така вимога законодавчо встановлена у ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З урахуванням викладеного, у задоволенні вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на оплату послуг евакуатора в сумі 1300,00 грн., слід відмовити.

Що стосується витрат на правничу допомогу в сумі 6000,00 грн., то слід зазначити наступне.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Позивач на підтвердження надання йому правничої допомоги на суму 6000 грн. не надано договору про надання правової допомоги, акт виконаних робіт, детальний опис робіт, що були надані йому адвокатом тощо.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу:

«…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».

Так як законодавство більше не містить встановленого граничного розміру компенсації витрат на правничу допомогу, питання розподілу витрат пов`язане виключно із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи. Для того, щоб суд зміг встановити, що витрати пов`язані із розглядом конкретної справи, предмет спору, а по можливості і номер судової справи має бути зазначений в договорі про надання правової допомоги, в довіреності, в актах прийому-передачі, в квитанціях, платіжних дорученнях тощо;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Із зазначених вище критеріїв випливає, що основоположним принципом, який застосовується судом при вирішенні питання про відшкодування витрат на правничу допомогу є принцип співмірності.

Згідно з положеннями ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із:

складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

"Співмірність" як критерій для оцінки суми витрат на правничу допомогу є оціночною категорією і може розумітися суддями по-різному, що й спричиняє найбільшу складність на практиці.

Верховний Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

З урахуванням викладеного, у задоволенні вимог про стягнення судових витрат слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат слід звернути увагу на положення до ч. 1 ст. 141 України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом).

Позовні вимоги були задоволені частково (84492,01 грн.), а саме у розмірі 74,75% (84492,01х100:11303,20). А тому судовий збір за розгляд справи у пропорційному розмірі - 800,27 грн. слід покласти на відповідача (1070,60:100х74,75%).

Щодо посилань представника відповідача стосовно того, що позовна заява подана не уповноваженою особою та ордер не відповідає вимогам закону то слід зазначити, що електронний ордер сформований у підсистемі «Електронний суд формується із застосуванням вбудованого текстового генератора без можливості довільного формування тексту ордера, а шляхом заповнення форм, передбачених Інструкцією, а тому доводи представника відповідача є необґрунтованими.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 4,12,13,81,83,89,141,258,259,263-265, 268,274.279 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» про стягнення страхового відшкодування задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», , місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 14 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 страхове відшкодування в сумі 84492,01 грн. та судовий збір в сумі 800,27 грн.

У задоволенні решти відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя