Справа № 496/1941/23
Провадження № 2/496/1126/23
У Х В А Л А

04 жовтня 2023 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Портна О.П.,

за участю:

секретаря Ткаченко В.М.,

представника позивача Логовського В.В. ,

представника відповідача Кириленко К.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Біляївка Одеської області в порядку загального позовного провадження клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого підприємства «Об`єднання «Радон», про скасування наказу та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся до суду з позовом до Державного спеціалізованого підприємства «Об`єднання «Радон», про скасування наказу та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.03.2023 року, цивільну справу № 496/1941/23, передано судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П.

Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 28.03.2023 року було відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче засідання.

Представник відповідача 23.05.2023 року надав до суду заяву та просить закрити провадження у справі у зв`язку з тим, що відсутній предмет позову. Свою заяву обґрунтовує тим що у зв`язку з тим, що на момент звернення до суду дію трудового договору було поновлено. 10.03.2023 року від ОСОБА_1 надійшла заява про звільнення із займаної посади за угодою сторін 13.03.2023 року, 10.03.2023 року ДСП «Об`єднання «Радон» було видано наказ № 132-к/тр від 10.03.2023 «Про звільнення ОСОБА_1 ». Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) закриття провадження у справі можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судового рішення. Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Верховний Суд у своїй постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 провадження № 61-3438сво21) вказує, що прикладами відсутності предмета спору можуть бити дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Установлення відсутності предмета спору на час пред`явлення позову не є єдиним випадком для закриття провадження у справі з підстави, передбаченої п. 2 ч.1 статті 255 ЦПК України, оскільки «збіднює» відповідне правове регулювання, не відповідає його змісту, так як у такому випадку (при відсутності предмета спору) малоймовірно або позивач звертався до суду. Крім того, якщо би законодавець мав на увазі відсутність предмета спору на час пред`явлення позову, то відповідне правове регулювання містилося би у ст. 186 Цивільного процесуального кодексу України, яка регулює підстави відмови у відкритті провадження у справі, а не у ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України, яка регулює підстави закриття провадження у справі, яке вже відкрито. Враховуючи викладене вище, вважаємо, що у зв`язку тим, що ДСП «Об`єднання «Радон» було поновлено дію трудового договору з ОСОБА_1 відсутній предмет спору по справі.

Представник позивача 03.10.2023 року надав до суду заперечення на заяву представника відповідача, в якій зазначає, що зі змісту заяви вбачається, що відповідач вважає, що внаслідок поновлення дії трудового договору ОСОБА_1 та його подальшого звільнення то предмет спору у справі припинив існування та між сторонами не залишилось неврегульованих питань. Однак, на переконання позивача, така позиція Державного спеціалізованого підприємства «Об`єднання «Радон» є помилковою з огляду на наступне. Предмет позову ОСОБА_1 у даній справі становлять вимоги про: скасування наказу Державного спеціалізованого підприємства «Об`єднання «Радон» «Про призупинення дії трудових договорів на період дії воєнного стану» № 166-к/тр від 01.04.2022р. в частині, що стосується зупинення дії трудового договору ОСОБА_1 ; стягнення з Державного спеціалізованого підприємства «Об`єднання «Радон» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час поширення на нього дії наказу Державного спеціалізованого підприємства «Об`єднання «Радон» «Про призупинення дії трудових договорів на період дії воєнного стану» № 166-к/тр від 01.04.2022р. в сумі 756 154,56 грн.; стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 всіх судових витрат. Таким чином, позивач просить суд надати оцінку правомірності вказаного наказу та визначити правові наслідки його прийняття. Наказ від 02.03.2023р. № 116-к/тр «Про поновлення дії трудового договору» не містить жодних відомостей про скасування чи визнання недійсним наказу «Про призупинення дії трудових договорів на період дії воєнного стану» № 166-к/тр від 01.04.2022р. Після отримання заяви ОСОБА_1 про поновлення дії його трудового договору від 02.03.2023р., Відповідач намагався діяти таким чином, ніби наказ «Про призупинення дії трудових договорів на період дії воєнного стану» №. 166-к/тр від 01.04.2022р. є правомірним та обґрунтованим. Крім того, згідно з позицією відповідача, відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України. Позивач, зі свого боку, наполягає на неправомірності зазначеного наказу та переконаний, що обов`язок з відшкодування працівникові середнього заробітку за час призупинення дії трудового договору у даному випадку лежить на роботодавцеві, так як останній застосував до позивача правовий механізм, передбачений ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», за відсутності для цього передбачених законом підстав. Фактично, відповідач вважає, що наказ «Про призупинення дії трудових договорів на період дії воєнного стану» № 166-к/тр віл 01.04.2022р. було прийнято правомірно, але він просто втратив чинність. Натомість, позивач наполягає на неправомірності зазначеного наказу з моменту його прийняття та застосуванні правових наслідків такої неправомірності. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного сулу від 12.10.2022р. у справі № 127/2321/22 (провадження № 61-7679св22), у разі скасування наказу всі його положення вважаються недійсними з моменту підписання наказу - незалежно від часу прийняття рішення про скасування. Однією з підстав для скасування наказу є невідповідність положень наказу Конституції та Законам України, іншим нормативним документам. Натомість, втрата чинності наказу - це припинення застосування наказу або його окремих положень. Наказ втрачає чинність з дати, зазначеної у наказі про визнання його таким, що втратив чинність. Скасування наказу та визнання його таким, що втратив чинність, мають різні змістовні значення та передбачають різні юридичні наслідки. Відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Сулу у постанові від 26.06.2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Позивач не погоджується з доводами Державного спеціалізованого підприємства «Об`єднання «Радон» про те, що між сторонами не залишилось неврегульованих питань, а предмет спору - відсутній.

У підготовчому судовому засіданні представники сторін підтримали свої позиції викладені у письмових заявах.

Заслухавши доводи сторін та вивчивши заявлене клопотання та заперечення, суд прийшов до наступного висновку.

Стаття 2 ЦПК України передбачає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Як вбачається зі змісту наданого представником відповідача наказу від 02.03.2023 року №116-к/тр «Про поновлення дії трудових договорів», наказ «Про призупинення дії трудових договорів на період дії воєнного стану» №. 166-к/тр від 01.04.2022р. скасовано не було, відповідачем протиправність чи незаконність наказу від 01.04.2022р. не визнано і не встановлено, доказів виплат середнього заробітку за час вимушеного прогулу чи відшкодування моральної шкоди частково або повністю не надано.

Отже між сторонами залишилися неврегульованими спірні питання.

Оцінюючи доводи сторін, суд звертає увагу на наступне.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IVвстановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободі протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 року).

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Оскільки відповідачем самостійно, з інших ніж зазначено в позові підстав, прийнято рішення про відновлення дії трудового договору, закриття провадження у справі з підстав п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України є необґрунтованим, а отже не забезпечення ефективного відновлення порушених прав позивача. При цьому суд враховує принцип процесуальної економії, відповідно до якого штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути саму потребу у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту, на що звернув увагу Касаційний цивільний суд у Постанові від 18.05.2023 року у справі №442/9001/21.

Разом з цим, з огляду на підхід, який Велика Палата Верховного Суду застосувала у постанові від 26.06.2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, відступивши від висновку, сформульованому у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів: Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10.04.2019 року у справі № 456/647/18, провадження № 61-2018св19; Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.05.2020 року у справі № 686/20582/19, провадження № 61-1807св20; Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.09.2020 року у справі № 750/1658/20, провадження № 61-9658св20, вирішила, що закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

Однак, станом на час розгляду заяви про закриття провадження наявні свідчення неврегульованих або спірних питань між сторонами, а отже відсутні підстави для закриття провадження у справі за п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 197, 200, 206, 255, 256 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого підприємства «Об`єднання «Радон», про скасування наказу та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду на протязі п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.

Повний текст ухвали суду складено 06.10.2023 року.

Суддя О.П. Портна