04.10.2023 Справа № 756/7247/23
Унікальний № 756/7247/23
Провадження № 2/756/3640/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2023 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Белоконної І.В.,

за участю секретаря - Погорелової В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Київської міської ради про визнання права власності на майно за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі у червні 2023 року звернулися до суду з вищевказаним позовом до відповідача, у якому просили визнати право власності в порядку набувальної давності на квартиру АДРЕСА_1 в рівних частинах на громадянку України ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), громадянина України ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та громадянина України ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ).

У обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що в 1979 році ОСОБА_4 , який є чоловіком ОСОБА_1 , була отримана квартира в будинку АДРЕСА_3 .

Проте, в подальшому перша секція вищезазначеного будинку виявилася аварійною, почала руйнуватися, у зв`язку з чим всі мешканці цієї секції були негайно переселені в шосту секцію державного будинку АДРЕСА_1 . Переселення проводилося державними відповідними органами з умовою, що після ремонту аварійної секції будинку АДРЕСА_3 , кожна сім`я матиме право вибору залишитися проживати в будинку АДРЕСА_1 або повернутися в попередню квартиру в будинку АДРЕСА_3 . Після ремонту аварійної секції в будинку АДРЕСА_3 державні органи потребували від усіх переселитися туди, але всі жителі, в тому числі й сім`я позивачів відмовилися й забажали проживати в будинку АДРЕСА_1 .

23 квітня 1984 року виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів від 24.01.1984 було видано Ордер № 043507 серія Ж ОСОБА_4 , позивачу ОСОБА_1 та позивачу ОСОБА_2 , який дає право на заняття вказаної житлової площі.

18 березня 2021 року ОСОБА_1 подала до Відділу приватизації державного житлового фонду та сприяння створення ОСББ Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації заяву та необхідний пакет документів для здійснення приватизації квартири АДРЕСА_1 .

26 березня 2021 року позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у здійсненні приватизації на підставі того, що вищевказана квартира надавалась заявнику на зайняття житлової площі у будинку житлово-будівельного кооперативу.

Не погоджуючись з рішенням Відділу приватизації державного житлового фонду та сприяння створення ОСББ Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, позивачі звернулись до суду позовом про визнання відмови у приватизації протиправною. Однак, рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 24 листопада 2022 року по справі № 756/581/22 позивачам було відмовлено у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Посилаючись на вищевказане, позивачі вважають, що єдиним способом повноцінно реалізувати своє конституційне право на житло шляхом набуття квартири у власність є визнання в судовому порядку права власності за набувальною давністю.

За вищевказаним позовом ухвалою суду від 15 червня 2023 року відкрито позовне провадження.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивачів ОСОБА_5 у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засіданняне з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином, надав відзив на позов, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на відсутність підстав для набуття права власності за набувальною давністю. У вказаному відзиві також просив розглядати справу без його участі.

Заслухавши пояснення позивача та представника позивачів, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд доходить висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити з огляду на таке.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

23 квітня 1984 року виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів від 24.01.1984 було видано Ордер № 043507 серія Ж ОСОБА_4 , позивачу ОСОБА_1 та позивачу ОСОБА_2 , який дає право на заняття квартири АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні позивачі пояснили, що в 1979 році ОСОБА_4 , який є чоловіком позивача ОСОБА_1 , батьком позивача ОСОБА_2 та дідом позивача ОСОБА_3 , була отримана квартира в будинку АДРЕСА_3 . Проте, в подальшому перша секція вищезазначеного будинку виявилася аварійною, почала руйнуватися, у зв`язку з чим всі мешканці цієї секції були негайно переселені в шосту секцію державного будинку АДРЕСА_1 . Переселення проводилося державними відповідними органами з умовою, що після ремонту аварійної секції будинку АДРЕСА_3 , кожна сім`я матиме право вибору залишитися проживати в будинку АДРЕСА_1 або повернутися в попередню квартиру в будинку АДРЕСА_3 . Після ремонту аварійної секції в будинку АДРЕСА_3 державні органи потребували від усіх переселитися туди, але всі жителі, в тому числі й сім`я позивачів, відмовилися й забажали проживати в будинку АДРЕСА_1 .

Також у судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які є сусідами по секції та квартирі з позивачами і також за вказівкою державних органів переселилися до будинку № 48 , повідомили суду, що у 1984 році були проведені збори по вказаному будинку, проте створити кооператив не вдалося і ніхто ніяким питанням з цього приводу далі не займався, статус їхньої секції далі не визначився. На той час, коли мешканці секції № 6 в будинку АДРЕСА_1 вважалися членами кооперативу «Кристал-3», то вони всі сплачували внески. Коли було рішення створити «Кристал-15», мешканці секції № 6 в будинку АДРЕСА_1 створили ініціативну групу, яка мала займатись усіма питаннями. ЖБК «Кристал-15» так і не було створено, хоча ордера на квартири були видані і вважаються кооперативними. Для того, щоб був створений не тільки ЖБК «Кристал-15», а і взагалі будь-який ЖБК необхідно виділити для будівництва земельну ділянку, надати грошову позику, але їм ніхто з цього нічого не виділяв. Організація ЖБК «Кристал 15» була лише формальна і він давно припинив своє існування, оскільки його існування не можливо в одній із секцій державного будинку.

18 березня 2021 року чоловік позивача ОСОБА_1 , який діяв на підставі довіреності, заповнив на відповідному бланку в приміщенні Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, до структури якої входить Відділ приватизації державного житлового фонду та сприяння створення ОСББ управління житлового-комунального господарства, та надав весь необхідний пакет документів з метою приватизації квартири АДРЕСА_1 на позивачів.

Проте, на дану заяву була надана відмова за № 104-104/п-256-651 від 26.03.2021, згідно якої квартира АДРЕСА_1 надавалась ОСОБА_4 , як житлове приміщення у будинку житлово-будівельного кооперативу.

Відповідно до ст. 384 ЦК України, член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. А у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

Проте, факт неіснування жодних житлово-будівельних кооперативів за адресою: АДРЕСА_1 (шоста секція) було встановлено рішенням Мінського районного суду міста Києва 19.06.1998, яким було задоволено позов ОСОБА_1 , визнано житлово-будівельний кооператив «Кристал 15» неіснуючим, визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_3 право власності в рівних долях на квартиру АДРЕСА_1 .

14 квітня 2008 року Апеляційний суд міста Києва рішення Мінського районного суду міста Києва від 19 червня 1998 року скасував та направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

30 вересня 2008 року Оболонський районний суд м. Києва зазначений вище позов залишив без розгляду.

Однак, аналогічний правовому висновку про визнання житлово-будівельного кооперативу «Кристал 15» неіснуючим, викладеному у вищевказаному рішенні Мінського районного суду м. Києва від 19.06.1998, також міститься у рішенні Мінського районного суду м. Києва від 05.06.1998 по справі № 2-2132/1998, яке набрало законної сили.

Також у відповіді Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації за № 104-104/ОП/П-1281-3488 від 27.08.2019 зазначено, що за інформацією Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва», яке здійснює експлуатаційне обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 , відсутня інформація щодо існування житлово-будівельного кооперативу (ЖБК), або створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (ОСББ) у вище вказаному житловому будинку.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 грудня 2010 року № 1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві» житловий будинок АДРЕСА_1 , що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, передано до сфери управління Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації.

Згідно розпорядження Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 31 січня 2015 року № 41 «Про деякі питання комунального майна територіальної громади міста Києва, що віднесене до сфери управління Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації», зазначений вище будинок закріплено на праві господарського відання без права розпорядження за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва».

Виходячи зі змісту вищезазначених відповідей та фактичних обставин справи, позивачі звернулися до суду з позовними вимогами визнати протиправною бездіяльність Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації та Відділу приватизації державного житлового фонду та сприяння створення ОСББ управління житлово-комунального господарства Оболонської РДА в частині відмови у приватизації квартири та зобов`язати здійснити відповідні дії щодо приватизації.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24.11.2022 по справі № 756/581/22 та Постановою Київського апеляційного суду від 06.04.2023 у задоволенні позовних вимог позивачам було відмовлено повністю, виходячи з того, що вказана квартира не відноситься до державного житлового фонду, а була надана позивачам, як житлове приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст. 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі, якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

У пунктах 5, 9 Постанови № 5 Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних прав роз`яснив, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Визнаючи поняття умови набуття права власності на чужі речі, Верховний Суд в Постанові від 04.07.2018 по справі № 201/12550/16-ц визначив, що набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.

Відповідно до п. 6 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», для набуття права власності на нерухоме майно, перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння.

Статтею 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Верховний Суд України в Постанові від 06.09.2018 по справі № 205/1178/16-ц прийшов до висновку, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого, його власнику було відмовлено. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року по справі № 296/6949/17.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази кожен окремо та у їх сукупності, на підставі вказаних норм закону, враховуючи, що за наявних обставин єдиним способом повноцінно реалізувати позивачами своє конституційне право на житло шляхом набуття квартири у власність є визнання в судовому порядку права власності за набувальною давністю, суд уважає позовні вимоги обґрунтовані та законні, а тому їх необхідно задовольнити.

На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст. 15, 16, 328, 344 ЦК України, ст. 4-5, 12-13, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Визнати право власності в порядку набувальної давності на квартиру АДРЕСА_1 в рівних частинах на громадянку України ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), громадянина України ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та громадянина України ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя,- Белоконна І.В.