Справа № 444/82/21
Провадження № 2/444/39/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Зеліско Р. Й.

секретар судового засідання Мамедова Г. І.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на строні відповідача: Рава-Руська міська рада Львівського району Львівської області про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В :

До Жовківського районного суду Львівської області звернулася ОСОБА_4 із позовом про витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) зареєстрований за ним будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 24,5 кв.; витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) зареєстровану за ним земельну ділянку, кадастровий номер :01:007:0023, площею 0, 25 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

В судовому засідані позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні, викладеним у позові. Щодо викладеного відповідачем у попередніх судових засіданнях та представником відповідача у судовому засіданні заперечили, вважають що дані ними пояснення документально не підтвержені та не спростовують наведеного у позові. Просять позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Відповідач у попередніх судових засіданнях та його представник в судовому засіданні надав пояснення щодо підстав та предмету позову. Вважає, що підстав для задоволення позову немає, оскільки ОСОБА_5 на законих підставах став володільцем успадкованого майна, а тому в позовних вимогах позивача слід відмовити за безпідставністю таких.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що з відповідачем дружили (коли були підлітками), разом грали у футбол із відповідачем. ОСОБА_5 більше часу проводив у селі ніж у себе дома. Після смерті дядька часто приїжджав у село та доглядав за домоволодінням. Станом на сьогоднішній час там ніхто не проживає і не доглядає господарство. Пригадує, що брат батька відповідача ( ОСОБА_7 ) за час свого життя говорив, що будинок ніхто продавати не буде, а буде успадкований відповідачем. Наскільки йому відомо, такий залишив заповіт в користь відповідача. Наголосив, що за життя ОСОБА_8 позивач приїжджала, а після його смерті ні, на його думку через те, що вона перебувала за кордоном, однак приїжджав її чоловік і і проживав у будинку.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що його господарство є по сусідству із спірним господарством. Пригадує, що колись хотів купити будинковолодіння Стадницьких, однак йому відмовили з тих причин, що таке залишиться родичам, а саме що будинок записаний на племінника ОСОБА_10 (власника будинку) - ОСОБА_11 . Чоловік позивачки ОСОБА_5 (брат померлого ОСОБА_10 ) про це знав, однак хоча і проживав у м. Львові, приїжджав.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку про те, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення,невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Крім випадків,встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судом встановлено, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 45,0 кв. та земельна ділянка належали до колгоспного типу двору головою якого була ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що видно із запису погосподарської книги за 1986-1990 рр. за особовим рахунком № НОМЕР_2 , яка надана для огляду в судові засідання Рава-Руською міською радою Львівського району Львівської області на виконання ухвали Жовківського районного суду Львівської області про витребування доказів.

Разом із нею станом на 1986 р. був зареєстрований її син - ОСОБА_7 (липень 1934 р.н.).

ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 і в погосподарську книгу внесено запис про те, що головою даного будинковолодіння став її син - ОСОБА_7 (а.с.34-35 погосподарської книги за 1986-1990 рр. ).

Із запису погосподарської книги за 1991-1995 рр. за особовим рахунком № НОМЕР_3 , яка надана для огляду в судові засідання Рава-Руською міською радою Львівського району Львівської області на виконання ухвали Жовківського районного суду Львівської області про витребування доказів видно, що у будинковолодінні за адресою: АДРЕСА_2 були зареєстровані:

- ОСОБА_7 ;

- ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 помер, що видно із запису акта про смерть № 23 від 04.10.1993 року (а.с. 89, 150 том № 2 матеріалів цивільної справи). І знову ж таки, у зв"язку із смертю голови двору в погосподарську книгу за 1991-1995 рр. внесено запис про те, що головою даного будинковолодіння став - ОСОБА_5 (а.с.22-23 погосподарського книги за 1991-1995 рр. та а.с. 163-165 том № 1, а.с. 7-12 том № 3 матеріалів цивільної справи).

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні з 1979 року.Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки,що знаходяться на праві власності у громадян. Отже, право власності двору було зареєстровано згідно вимог діючого на той час законодавства, а саме постанови Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затв.Центральним статистичним управлінням СРСР 13.04.1979 року за № 112/5 Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, було передбачено порядок реєстрації будинків в сільських населених пунктах.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05. 1998 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні.

Оскільки, всі члени колгоспного двору станом на 30.06.1990 року та станом на 15.04.1991 року, а саме ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , не втратили право на частку в майні, то усі мали право на рівну частку в майні двору, а саме по 1/2 частині кожен.

Судом витребовувались із нотконтори належним чином завірені копії спадкових справ після смерті:

- ОСОБА_12 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) наданих на виконання ухвали Жовківського районного суду Львівської області (а.с.41-42 том № 3 матеріалів цивільної справи) видно, що спадкові справи після смерті ОСОБА_12 та ОСОБА_8 не заводились, у Спадковому реєстрі будь-яка інформація відсутня.

З вищенаведеного суд робить висновок, що після смерті матері ОСОБА_12 у 1986 році домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 та земельна ділянка площею, перейшли у володіння ОСОБА_8 (її сина та рідного брата ОСОБА_5 -чоловіка позивачки), який хоч і не оформив спадщину нотаріально, однак в силу ЦК (1963 року) вступив у володіння спадковим майном.

Після смерті ОСОБА_8 у 1993 році, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 та земельна ділянка площею, перейшли у володіння ОСОБА_5 , який хоч і не оформив спадщину нотаріально, однак в силу ЦК (1963 року) вступив у володіння спадковим майном.

Слід зазначити, що ОСОБА_12 мала трьох рідних синів ОСОБА_5 (чоловік позивачки), ОСОБА_8 та ОСОБА_13 (батько відповідача). Даний факт сторонами не оспорювався.

Як встановлено з матеріалів справи, батько відповідача - ОСОБА_13 (батько відповідача) станом на 30.06.1990 року та станом на 15.04.1991 року в будинковолодінні за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрований не був та після смерті матері ОСОБА_12 та свого брата ОСОБА_14 в силу ЦК (1963 року) не вступав у володіння спадковим майном, тобто жодного відношення до спадкового майна не мав. З вищенаведеного можна зробити висновок, що відповідач не може бути спадкоємцем по закону спірного будинковолодіння, а лише по заповіту.

Однак, ще за життя ОСОБА_7 , житель с. Кам"янка Нова, Жовківського району Львівської області, на ім"я завідуючого нотаріальної контори Жовківського району Львівської області написав заяву про те, що "в зв"язку із тяжким станом прошу належну мені хату з присадибною ділянкою переоформити, як спадщину на мого брата ОСОБА_5 , після моєї смерті.". Дана заява написана 31.08.1993 року та проставлено заявником власноручний підпис (а.с.20 том 1 матералів цивільної справи).

18.09.1993 року ОСОБА_7 , проживаючий в с. Кам"янка Нова, Жовківського району Львівської області на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі те, що буде йому належати на день його смерті і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_5 . Даний заповіт підписаний ОСОБА_14 та посвідчений секретарем Новокам"янської сільської Ради народних депутатів Жовківського району Львівської області Білутою Г.І. та зареєстрований в реєстрі за № 16, що видно з його копії (а.с.21 том № 1 матеріалів цивільної справи).

З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі видно, що вказаний заповіт зареєстрований у Спадковому реєстрі за № 38293665, що видно з копії витягу в матеріалах цивільної справи (а.с.14 том № 2).

З вищенаведеного суд робить висновок, що намір викладений ОСОБА_14 у заяві від 31.08.1993 року затверджений ним у складеному заповіті від 18.09.1993 року, а саме спадкоємцем його майна став його брат ОСОБА_5 (хоча і ідентифікції такого у заповіті не було, однак такий намір задокументовано у заяві від 31.08.1993 року). Інших належних та допустимих доказів, які б спростували вказане суду сторонами не надано.

Навпаки, з документів, які є в матеріалах справи даний факт лише підтверджується.

Тобто, ОСОБА_5 , що народився у с. Нова Кам`янка, Жовківського району, Львівської області (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 ) фактично прийняв спадщину від свого брата ОСОБА_8 , з огляду на наступне.

Загальні положення щодо застосування зазначених спадкових правовідносин регулювалися Цивільним кодексом Української РСР 1963 року. Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Так, після смерті брата- ОСОБА_14 , ОСОБА_5 укладає заяву-договір за № 146/14 від 12.09.2014 року з ФОП ОСОБА_15 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ОЖБ, яка розташована за адресою: с. Нова Кам"янка.

В подальшому, а саме 01.12.2014 року, ОСОБА_5 звертається до ФОП ОСОБА_15 із заявою (клопотанням) з проханням виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення меж) земельних ділянок в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,2500 га за адресою: АДРЕСА_2 . До заяви додав копію паспорту, ідентифікаційного коду та копію реєстраційного посвідчення на нерухоме майно (а.с. 33 том № 1 матеріалів цивільної справи).

З копії паспорту ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 34-35 том № 1 матеріалів цивільної справи) видно, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

З копії пояснювальної записки (а.с. 31-32 том № 1 матеріалів цивільної справи) видно, що замовник - ОСОБА_5 (землекористувач) зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 . Форма власності земельної ділянки, що розташована на території Новокам"янської сільської ради АДРЕСА_2 - комунальна. Цільове призначення такої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

ОСОБА_16 на вказану земельну ділянку відсутні, що видно із переліку обмежень прав на земельну ділянку і наявн земельні сервітути (а.с. 45 № 1 матеріалів цивільної справи).

31.01.2015 року між ОСОБА_5 ФОП ОСОБА_15 підписано акт № 146/14/15 здачі-прийняття виконаних робіт згідно договору № 146/14 від 12.09.2014 року, що видно з його копії (а.с. 50 том № 1 матеріалів цивільної справи).

24.03.2015 року гр. ОСОБА_5 безоплатно передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд розроблену ФОП ОСОБА_15 , яка розташована в межах АДРЕСА_2 , кадастровий номер земельної ділянки :01:007:0023, що видно з копії рішення Новокам"янської сільської ради Жовківського району Львівської області 29-ї сесії 6-го демократичногог скликання за № 8 від 24.03.2015 року.

З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_5 видане виконкомом Новокам"янської сільської ради 03.03.2009 року на підставі рішення виконкому Новокам"янської сільсьої ради від 30.10.2008 року за № 4 на будинок за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.130 том № 1 матеріалів цивільної справи) видно, що таке видано на ім"я ОСОБА_5 . Форма власності - приватна. Частка: 1/1.

На підставі вищевказаного свідоцтва ОСОБА_5 отримав витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, що видно з копії такого за № 22447402 від 10.04.2009 року, реєстраційний номер 26615653 виданого КП ЛОР "Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації" (а.с.131 том № 1 матеріалів цивільної справи).

Всі вищевказані документи наявні у матеріалах технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на гр. ОСОБА_5 (а.с.27-52, 119-147 том № 1 матеріалів цивільної справи).

Суд звертає увагу на те, що підписи ОСОБА_5 (замовника) на усіх документах, які наявні у матеріалах технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на гр. ОСОБА_5 розроблену ФОП ОСОБА_15 , відповідають підпису у паспорті громадяника України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Так, ОСОБА_5 отримав паспорт книжечку, що видно з його копії.

Згідно абз. 1 п. 3, абз. 3 п. 6 Положення про паспорт громадянина України затвердженої Постановою Верховної ради України "Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон" від 26 червня 1992 року N 2503-XII бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. На першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім`я та по батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для підпису його власника.

У суду немає підстав піддавати сумніву підписи на документах, які містяться у матеріалах земельної документації, так як такі візуально відповідають підпису у паспорті ОСОБА_5 .

Про призначення почеркознавчої експертизи відповідач не клопотав.

Оскільки ОСОБА_14 помер у 1993 році, а тому спадкування відбувається у відповідності до ЦК УРСР (1963 року).

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 ЦК УРСР.

Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця.

Відповідно до статтей 529, 530 ЦК УРСР (1963 року) існує дві черги спадкоємців за законом:

- спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родичу.

- при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР (1963 року) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст. 548 ЦК УРСР).

Відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. № 18/5, яка діяла на той час, було визначено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути:

- довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця;

- запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Крім цього, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

Виходячи з викладеного вище, що підтверджується матеріалами справи, неспростовним є факт, що ОСОБА_5 (1938 р.н.) був законним спадкоємцем свого брата - ОСОБА_8 , як за заповітом так і за законом (2 черга), прийняв спадщину, отримав свідоцтво про право власності на будинок, здійснив відповідні дії по внесенню змін про власника в погосподарську книгу.

Зокрема, ним було оформлено право власності на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (надалі за текстом - будинок) згідно рішення Новокам`янської сільської ради № 4 від 30.10.2008 року «Про оформлення права власності на житловий будинок в селі Нова Кам`янка», а також здійснено процедуру отримання безоплатно у власність земельної ділянки, кадастровий номер :01:007:0023, площею 0, 25 га, що знаходиться за зазначеною адресою.

Крім цього, ОСОБА_5 (1938 р.н) для оформлення права власності на земельну ділянку було замовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі від 2014 року.

Належним та допустимим доказом того, що технічна документація була замовлена саме ОСОБА_5 (1938 р.н) є те, що:

- в пояснювальній записці зазначена його адреса,

- на заяві (замовленні) від 01.12.2014 року стоїть його підпис,

- додано паспорт та РНКПО,

- додано свідоцтво про право власності на будинок,

- в графі «землекористувач» в акті обстеження та узгодження меж земельної ділянки від 19.09.2014 року також стоїть підпис ОСОБА_5 (1938 р.н.),

- в графі власник/землекористувач акту прийомки-передачі межових знаків та зберігання від 15.06.2014 стоїть підпис ОСОБА_5 (1938 р.н.),

- в переліку обмежень прав на земельну ділянку і наявні земельні сервітути в графі «землекористувач» стоїть підпис ОСОБА_5 (1938 р.н.),

- акт №146/14/15 здачі-приймання виконаних робіт від 31.01.2015 року містить підпис замовника - ОСОБА_5 (1938 р.н.).

З копії свідоцтва про смерть НОМЕР_6 виданого Франківським районним у м. Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а.с.96 том № 2 матеріалів цивільної справи) видно, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженець с. Нова Кам"янка, Жовківського району Львівської області помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

На виконання ухвали Жовківського районного суду Львівської області надійшла належним чином завірена копія спадкової справи № 21/2020 заведена 17.09.2020 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.91-148 том № 2 матеріалів цивільної справи).

З копії документів, які знаходяться в матеріалах спадкової справи судом встановлено наступне.

Ще за життя, а саме 20.07.2017 року ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі те, що буде йому належати на день його смерті і на що він за законом матиме право, заповів своїй дружині ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (позивачу по справі). Даний заповіт підписаний ОСОБА_5 та посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Голубенко Н.І. та зареєстрований в реєстрі за № 1558, що видно з його копії.

17.09.2020 року ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ) звернулась до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. із заявою про прийняття спадщини за заповітом та за законом.

З копії рішення виконкому Новокам"янської сільської ради від 30.10.2008 року за № 4 видно, що виконком Новокам"янської сільської ради Жовківського району Львівської області вирішив:

- оформити право власності на житловий будинок по АДРЕСА_2 на ім"я ОСОБА_5 ;

- видати свідоцтво про право власності на вищезгаданий житловий будинок ОСОБА_5 ;

- Червоноградському МБТІ зареєструвати право власності на житловий будинок по АДРЕСА_2 .

Всі оглянуті вище документи, які наявні в матеріалах справи та стосуються ОСОБА_5 , належать особі - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (чоловіку позивачки) оскільки, коли він звертався із заявою про виготовлення технічної документації на земельну ділянку, то надавав такі замовнику.

Так як, у жодному документі не ідентифіковано особу ОСОБА_5 , а саме не зазначено дати його народження, віку, місця народження, а тому саме це призвело на думку суду, до спору, оскільки відповідач та чоловік позивачки (спадкодавець) є обоє ОСОБА_5 .

Позивачці про це стало відомо лише при оформленні спадкового майна, а саме коли на вимогу приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. надійшла копія реєстраційної справи з КП ЛОР "Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації" до яких із заявою звернувся ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 із заявою про реєстрацію прав власності на нерухоме майно на підставі рішення Новокам"янської сільської ради Жовківського району Львівської області від 30.10.2008 року за № 4 (а.с.113 том № 2 матеріалів цивільної справи). Саме це рішення було долучено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (чоловіком позивачки) до матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення меж) земельних ділянок в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,2500 га за адресою: АДРЕСА_2 , тобто стосувалося саме чоловіка позивачки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Саме на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_5 від 03.03.2009 року виданого викокомом Новокам"янскої сільської ради Жовківського району Львівської області, що видане на підставі рішення № 4 від 30.10.2008 року на ім"я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 відповідач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (РНОКПП НОМЕР_1 ) оформив 10.04.2009 року право власності на будинок, що за адресою: АДРЕСА_2 . А 30.11.2020 року (вже після смерті спадкодавця - чоловіка позивачки - ОСОБА_5 ) відповідач оформив на своє ім"я земельну ділянку площею 0,2500 га з кадастровим номером :01:007:0023, що за адресою: АДРЕСА_2 . Даний факт підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо суб"єкта (а.с. 14-18 том № 1 матеріалів цивільної справи).

У зв"язку із такими розбіжностями, ОСОБА_4 не оформила спадкового майна після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а саме: будинковолодіння та земельної ділянки, що за адресою: АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_4 зверталась до Жовківського ВП Кам"янка-Бузького ВП 24.12.2020 року із заявою про внесення злочину щодо спірного майна з боку відповідача, однак в ході розгляду матеріалів було встановлено, що дані матеріали містять цивільно-правові відносини та відносяться до компетенції судових органів, що видно з копії довідки за результатами проведення перевірки від 30.12.2020 року (а.с. 239 том 1 матеріалів цивільної справи).

Суд не залишає поза увагою довідки видані виконавчим комітетом Рава-Руської міської ради за № 3551/02-17 від 28.09.2021 року та №3552/02-17 від 28.09.2021 року гр. ОСОБА_4 (позивачу у справі) (а.с.64 том 3 2 матеріалів цивільної справи) з яких вбачається, що будинок АДРЕСА_2 та земельна ділянка, площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером :01007:0023 розташована на териорії Новокам"янської сільської ради Жовківського району Львівської області по АДРЕСА_2 належить ОСОБА_5 (чоловіку позивачки).

Водночас заяви та всіх документів, які стали підставою для винесення рішення № 4 від 30.10.2008 року Новокам"янською сільською радою про оформлення права власності за ОСОБА_5 у старости Новокам"янського старостинського округу Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області немає. У Рава-Руській міській раді Львівського району Львівської області (як правонаступника Новокам"янської сільської ради Жовківського рйаону Львівської області) такі також відсутні та передані не були, що видно з відповідей наданих на вимогу суду (а.с.30 том № 3 матеріалів цивільної справи).

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Судом встановлено, що єдиним спадкоємцем ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , є дружина, ОСОБА_4 (позивач), відповідно до заповіту від 20.07.2017 року, реєстраційний номер 1558, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Голубенко Н. І., що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 48476387 від 20.07.2017 року.

Після смерті чоловіка ОСОБА_5 , набувши статусу спадкоємця вона звернулася до нотаріуса з метою належного оформлення прав на спадкове майно, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 61707235 від 17.09.2020 року.

В процесі оформлення спадкових прав, позивач дізналася, що право власності на будинок та земельну ділянку належить вже не померлому чоловіку ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ), яке йому заповів його рідний брат - ОСОБА_7 , а однофамільцю - племіннику ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_9 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , - відповідачу).

Зазначене підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.12.2020 року.

Зокрема, суд звертає увагу не те, що у графі відомості про права власності не зазначено ідентифікаційні дані власника, а лише прізвище, ім`я та по батькові і у випадку отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за адресою місцезнаходження, наприклад Будинку, неможливо встановити ідентифікаційні дані власника (копію довідки № 237505994 від 17.12.2020 року).

Як стверджує позивач, документи спадкодавця ОСОБА_8 , ОСОБА_5 зберігалися в будинку і позивач їх бачила 21.07.2020 року, згодом перебуваючи у важкому стані у зв`язку із смертю чоловіка, остання не відвідувала будинок, та прибувши згодом помітила зміни у дверному замку (відсутня планка до дверної ручки) та відсутність документів.

Станом на сьогодні, ОСОБА_1 немає доступу ні до будинку, ні до господарських будівель, де зберігаються її речі та речі покійного чоловіка, усі замки змінені, доступ обмежений.

З жовтня 2020 року остання перебувала на самоізоляції у зв`язку з захворюванням, а одужавши наприкінці листопада 2020 року, виявила і переоформлення права власності на земельну ділянку на Відповідача.

Варто зазначити, що право власності на земельну ділянку, зареєстроване на підставі рішення Новокам`янської сільської ради «Про безоплатну передачу у власність земельної ділянки громадянину ОСОБА_5 » № 8 від 24.03.2015 року.

Так, у згаданому рішенні відсутні ідентифікаційні дані особи, якій передається у власність земельна ділянка.

Проте, у рішенні згадується про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 2014 року, розроблену ФОП ОСОБА_15 , оригінал якої наявний в позивача, де серед документів замовника технічної документації наявна копія паспорта та реєстраційного номера облікової картки платника податків саме її чоловіка ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ), а не відповідача.

Окрім цього, у згаданій технічній документації підписи покійного чоловіка позивача ОСОБА_5 на заяві-договорі № 146/14 від 12.09.2014 року, заяві (клопотання) від 01.12.2014 року співпадають з підписом, що зазначений на його паспорті, до цього ж в заяві (клопотання) від 01.12.2014 року містяться його ідентифікаційні дані, що очевидно й відрізняються від даних Відповідача.

Це повністю спростовує факт, що процес отримання у власність земельної ділянки здійснювався відповідачем.

Вивчивши усі матеріали справи суд прийшов до висновку, що даний спір виник з приводу спадкового майна та у відповідності до чинного законодавства відноситься до категорії "Спадкове право". Підставою виникнення спору стала помилкова реєстрація права власності на земельну ділянку та будинок за адресою: АДРЕСА_2 за відповідачем - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 з підстав відсутності іденифікції спадкодавця у документах на підставі яких проводилась реєстрація права власності за відповідачем.

Позивач мала б звертатись в суд з позовом про скасування права власності на земельну ділянку та будинок зареєстрованих за відповідачем, однак суд бере до уваги, що саме позивач обирає спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів (ст. 16 Цивільного кодексу України), а підстави для відмови у захисті цивільного права та інтересу позивача, як це передбачено ч. 3 ст. 16 Цивільного кодексу України відсутні.

Тому при вирішенні спору, суд виходить з наступного.

За змістом статей 317, 318 ЦК України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 цього Кодексу).

Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 Цивільного кодексу України.

Здійснення власником свого права власності передусім полягає у безперешкодному, вільному та на власний розсуд використанні всього комплексу правомочностей власника, визначених законом, - володіння, користування, розпорядження майном.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Зазначений засіб захисту права власності застосовується у тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти і користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває із його володіння.

Згідно з наведеною нормою власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення досуду з вимогою про витребування свого майна із чужого незаконного володіння із дотриманням вимог, передбачених Цивільним кодексом України.

Правовий аналіз положень статті 387 цього Кодексу дає підстави для висновку, що у наведеній нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє, до невласника, який незаконно володіє майном, про вилучення цього майна в натурі.

Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (частина третя пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Віндикаційний позов належить до речово-правових способів захисту; захищає право власності в цілому, оскільки він пред`являється у тих випадках, коли порушено права володіння, користування та розпорядження одночасно.

Сторонами у віндикаційному позові є власник речі, який не лише позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися річчю, але вже й фактично нею не володіє, та незаконний фактичний володілець речі (як добросовісний, так і недобросовісний).

У постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 522/1853/17 зроблено висновок, що «передбачений статтею 387 ЦК України віндикаційний позов - це вимога про витребування майна з чужого володіння, тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника про витребування і повернення майна, при якому позивач повинен доказати факт існування права власності. Незаконне володіння - це володіння без відповідної правової підстави; як незаконне розцінюється і таке володіння, коли особа, набуваючи річ, не знала і не могла знати, що набуває її не від власника (добросовісний набувач)».

У постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 752/4033/16-ц вказано, що «аналіз статті 387 ЦК свідчить, що віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника.

Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом. Належним відповідачем у віндикаційному позові є володіючий невласник».

Предметом доказування у цій справі є факти, які підтверджують правомірність вимог про витребування власником майна з чужого незаконного володіння, зокрема факти, що підтверджують: суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно; незаконність вибуття цього майна з володіння позивача; відсутність у відповідача юридичних підстав для збереження і володіння таким майном; наявність витребуваного майна в натурі у незаконному володінні відповідача.

Шляхом повного, всебічного, неупередженого дослідження матеріалів справи, вивчення кожного доказу окремо та всіх доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про доведеність позивачем правових підстав для задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головним з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (статті 13, 14, 41).

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

За положеннями ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні в суд з позовом позивачем сплачено 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривні 00 копійок судового збору, що підтверджується квитанцією.

Так як суд прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача та їх задоволення, а тому дана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача в користь позивача.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись статтею 23, статтями 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_5

(РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) зареєстрований за ним будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 24,5 кв. м.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_5

(РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) зареєстровану за ним земельну ділянку, кадастровий номер :01:007:0023, площею 0, 25 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_4 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_6 ; РНОКПП: НОМЕР_7 ) судові витрати в розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 20.09.2023 року.

Суддя: Зеліско Р. Й.