Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
Провадження № 2-з/357/170/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2023 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бондаренко О.В. розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

05.10.2023 ОСОБА_1 подав вказану заяву, одночасно з пред`явленням позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову, поданого в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нерухомим майном, шляхом заборони ОСОБА_3 та іншим особам здійснювати будівництво житлового будинку на земельній ділянці з кадастровим номером :02:021:0377, площею 0,1137 по АДРЕСА_1 , до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

Заяву обґрунтовує тим, що він звернувся з позовом про усунення перешкод у здійсненні його дочкою ОСОБА_2 права користування та розпоряджання земельною ділянкою з кадастровим номером :02:021:0728 площею 0,1109 га та житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 , які належать останній на праві власності, шляхом зобов`язання ОСОБА_3 провести перебудову об`єкта незавершеного будівництва - житлового будинку, що будується без дозволу на земельній ділянці з кадастровим номером :02:021:0377, площею 0,1137 по АДРЕСА_1 з дотриманням державних будівельних норм та правил. Поруч, за адресою: АДРЕСА_1 розташована земельна ділянка з кадастровим номером :02:021:0377, площею 0,1137 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка належить ОСОБА_3 . На земельній ділянці з кадастровим номером :02:021:0377 ОСОБА_3 будує житловий будинок без дозвільних документів, що підтверджуються листом Управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради від 03.10.2023 року №1489/01-05, в якому зазначено про те, що управлінням не надавались будь - які документи дозвільного характеру на будівництво по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:021:0377. При будівництві житлового будинку не дотримуються державні будівельні норми, а саме: каркас будинку знаходиться ближче, ніж за два метри до розмежувальної огорожі та ближче, ніж чотири метри до будинку позивача, будинок занадто високий, а виступна частина даху нависає над огорожею та над скляним 3 - метровим вітражем у будинку позивача та наражає на небезпеку для життя та здоров`я ОСОБА_2 . Зокрема, в зимовий період, під час значних опадів снігу, він буде з`їжджати з даху будинку відповідача на подвір`я та вітраж у будинку позивача.01.10.2019 набрали чинності ДБН Б.2.2-12:2019 Планування та забудова територій, які, серед іншого, регулюють і питання відстаней між будинками, будівлями та спорудами як на власній, так і на сусідніх ділянках, відстаней до меж ділянок, протипожежних розривів тощо. Для нової садибної та дачної забудови відстань від межі слід встановлювати не менше 3 м.Між будинками і спорудами в залежності від ступеню вогнестійкості будинків: І та II ступеню вогнестійкості має бути 6 м, між житловими, садовими, дачними будинками (та господарськими будівлями) І та II ступеню вогнестійкості та будинками III ступеню вогнестійкості протипожежний розрив має бути 8 м, між житловими, садовими, дачними будинками (та господарськими будівлями) III ступеню вогнестійкості розміщеними (запланованими) на сусідніх земельних ділянках протипожежний розрив має бути 8 м.26.09.2023 він звернувся із заявою до Білоцерківського міського голови з проханням заборонити незаконне будівництво по АДРЕСА_2 та на вказану заяву ним отримано відповідь №4-1947 від 29.09.2023, відповідно до якої Відділ державного архітектурного - будівельного контролю Білоцерківської міської ради здійснює свою діяльність на території м. Біла Церква Київської області. У зв`язку з цим, його звернення направлено до Державної інспекції архітектури та містобудування України. Враховуючи, що на даний час будівництво продовжується, відповідні органи влади та місцевого самоврядування не вживають заходів щодо припинення незаконного будівництва (видати припис), існує велика ймовірність, що після закінчення будівництва може бути істотно ускладнено або унеможливлено ефективний захист прав позивача та виконання у майбутньому рішення суду про зобов`язання здійснити перебудову згідно державних будівельних норм та правил. Вказаний захід забезпечення позову необхідно застосувати, оскільки він зможе забезпечити ефективний захист та фактичне виконання судового рішення суду в разі задоволення позову. Позивач ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 вважає що відсутні підстави для зустрічного забезпечення, оскільки в даному випадку не може бути завдано збитків відповідачу.

При вирішенні питання щодо забезпечення позову суд виходить з наступного.

Заява про забезпечення позову відповідає вимогам, які містяться у Главі 10 Розділу І ЦПК України, підстави для її повернення заявнику відсутні.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Пункт 2 частини 1ст. 150 ЦПК України передбачає, що позов забезпечується, в тому числі, забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд також має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Під забезпеченням позову слід розуміти обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволенню вимог позивача (заявника), вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Отже, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову (постанова Верховного суду від 12 січня 2022 року у справі №568/525/21).

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.

Так, предметом даного позову є усунення перешкод у здійсненні ОСОБА_2 права користування та розпоряджання земельною ділянкою з кадастровим номером :02:021:0728 площею 0,1109 га та житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_3 провести перебудову об`єкта незавершеного будівництва - житлового будинку, що будується без дозволу на земельній ділянці з кадастровим номером :02:021:0377, площею 0,1137 по АДРЕСА_1 з дотриманням державних будівельних норм та правил.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно та даних земельного кадастру України, власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:021:0377, площею 0,1137, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 .

Отже, зі змісту позову ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , вбачається, що між сторонами виник спір щодо будівництва житлового будинку на суміжній земельній ділянці з кадастровим номером :02:021:0377, площею 0,1137 га по АДРЕСА_1 , без дозволу та без дотримання державних будівельних норм та правил.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Співмірність заходів забезпечення позову передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії (вказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18, від 11 січня 2022 року у справі №640/18852/21 та від 28 липня 2022 року у справі №640/31850/20).

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічний правовий висновок Верховного суду викладений у постанові від 16.08.2022 у справі № 640/35685/21.

Згідно з правовою позицією Верховного суду, що викладена в постановах від 18.12.2018 у справі №912/1616/18, від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, при вирішенні питання про забезпечення позову у немайнових спорах, до яких належить спір між позивачем та відповідачем, судом має досліджуватися така підстава вжиття таких заходів як достатньо обґрунтоване припущення, що їхнє невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Наявними в матеріалах справи документами підтверджується існування реальної можливості продовження відповідачем вчинення дій, спрямованих на будівництво житлового будинку на суміжній земельній ділянці, що у випадку задоволення позову нівелює мету звернення з ним, адже зумовить уже необхідність з метою відновлення порушених прав, на захист яких подано даний позов, ініціювати знесення розпочатого будівництва, що потребуватиме значних як фінансових, так і правових витрат, покладання яких на відповідача буде непомірним тягарем.

Спосіб забезпечення позову, про застосування якого просить заявник, є співмірним з позовними вимогами, оскільки забезпечення позову шляхом заборони відповідачу здійснювати будівництво житлового будинку на земельній ділянці з кадастровим номером :02:021:0377, площею 0,1137 га по АДРЕСА_1 , до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі, не буде мати своїм наслідком порушення закріплених в положеннях ст. 1 Першого протоколу Конвенції прав мирного володіння своїм майном, а навпаки, у випадку задоволення позову, унеможливить понесення як останнім, так і іншими учасниками спірних правовідносин можливих збитків внаслідок виникнення в подальшому необхідності для приведення відповідної земельної ділянки у попередній стан, чого може і не бути здійснено, що в свою чергу, завдасть лише збитків.

Тому, враховуючи, що заявником обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно існує спір щодо вказаного нерухомого майна і невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Крім того, згідно п. 10 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Або згідно положень ч.7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Вжиття заходів забезпечення позову буде мати наслідком, лише, збереження існуючого становища до розгляду даної справи по суті та ніяким чином не зумовить фактичного вирішення спору по суті. А у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову (ст. 158 ЦПК України).

Отже, суд враховує розумність та співрозмірність заходу забезпечення позову, враховує наслідки заборони вчинення дій, характер спірних правовідносин, вагомість поданих доказів та виходить з висунутих у цій справі позовних вимог, оскільки невжиття таких заходів може призвести до утруднення чи невиконання можливого рішення суду, та вважає, що вимога про застосування такого заходу забезпечення позову, як заборона відповідачу вчинення дій підлягає до задоволення.

При цьому, суд звертає увагу на те, що вимога позивача про заборону іншим особам здійснювати будівництво житлового будинку на земельній ділянці з кадастровим номером :02:021:0377, площею 0,1137 га по АДРЕСА_1 , є абстрактною, адже є незрозумілим які саме інші особи (окрім вже заборонених) маються на увазі для забезпечення можливості ефективного захисту та поновлення порушених інтересів за поданим позов, а тому задоволенню не підлягає.

Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України, оскільки з матеріалів справи вбачається, що предметом спору між сторонами є нерухоме майно, щодо якого позивач просить застосувати заходи забезпечення позову, унеможлививши тим самим його відчуження до вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Статтею 124 Конституції України задекларовано принцип обов`язковості судових рішень, який з урахуванням положень ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Керуючись ст. 149-153, 259, 260, 353 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову та заборонити ОСОБА_3 здійснювати будівництво житлового будинку на земельній ділянці з кадастровим номером :02:021:0377, площею 0,1137 га по АДРЕСА_1 , до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

У решті вимог заяви про забезпечення позову, відмовити.

Стягувач: ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), який діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Боржник: ОСОБА_3 (дата народження: відсутні дані, ІПН: відсутні дані, місце проживання: АДРЕСА_3 ).

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Ухвала складена 09.10.2023.

Суддя О. В. Бондаренко