Справа № 638/8973/23
Провадження № 6/638/349/23
УХВАЛА

Іменем України

06 жовтня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Агапова Р.О.,

секретаря судового засідання Кріцак А.М.,

представника заявника: ОСОБА_1 ,

представника стягувача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_3 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із заявою, в якій просив:

- зупинити виконавче провадження ВП № 72584480, відкрите в Шевченківському відділі державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо виконання судового наказу від 02.08.2023 р. по справі № 638/8973/23 (провадження № 2-н/638/931/23);

- витребувати оригінал судового наказу від 02.08.2023 р. по справі № 638/8973/23 (провадження № 2-н/638/931/23) з Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України;

- визнати судовий наказ від 02.08.2023 р. по справі № 638/8973/23 (провадження № 2-Н/638/931/23) таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви зазначив, що 02.08.2023 Дзержинським районним судом м. Харкова року видано судовий наказ, за яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання їх спільної неповнолітньої дитини ( ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в розмірі 1/4 частини (однієї чверті) з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01.08.2023 року та до досягнення дитиною повноліття.

На підставі вказаного наказу, старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України відкрите виконавче провадження № 72584480.

ОСОБА_3 вважає, що судовий наказ від 02.08.2023 року має бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню з наступних підстав.

1. В судовому наказі по даній справі двічі зазначено, що аліменти стягуються на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що є явною помилкою при видачі судового наказу, оскільки спільна дитина осіб, що беруть участь у справі, є сином.

2. ОСОБА_3 самостійно та добровільно через організацію Нова Пошта передав матері ОСОБА_4 - ОСОБА_6 грошові кошти на утримання свого сина ОСОБА_5 в розмірі 5000,00 грн. Вказує, що до винесення судом оскаржуваного судового наказу по даній справі, ОСОБА_4 отримала через свою мати від ОСОБА_3 грошові кошти на утримання дитини на протязі 3,5 місяців, починаючи з 25.07.2023 року., у зв`язку з чим, станом на дату видачі судом оскаржуваного судового наказу об`єктивно відсутній обов`язок боржника, що є підставою для визнання оскаржуваного судового наказу по даній справі таким, що не підлягає виконанню.

3. У ОСОБА_3 із ОСОБА_4 є спір про місце проживання їх спільної дитини. Так, 28.08.2023 року, тобто того ж місяця, що й дата видачі наказу по даній справі, стягувачем було скеровано позовну заяву до Жовтневого районного суду м. Харкова, звернену до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.08.2023 р. по справі № 639/4934/23 (провадження № 2/639/1952/23) дана цивільна справа була передана до Дзержинського районного суду м. Харкова за підсудністю.

Отже, вказані обставини є доказом наявності станом на дату видачі наказу суду спору про право між сторонами щодо місця проживання їх спільної дитини, що на думку заявника, унеможливлює вирішення питання про стягнення аліментів у наказному провадженні, яке відповідно до ст. 19 ЦПК України є безспірним.

ОСОБА_7 надала заперечення на заяву, в яких зазначила наступне.

1. 14.08.2023 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова було задоволено заяву ОСОБА_7 про виправлення описки по справі заявою ОСОБА_4 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на дитину, виправлено описку у судовому наказі від 02.08.2023 та викладено в наступній редакції: «... аліменти на утримання сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ...». Після прийняття зазначеної ухвали її разом з наказом було направлено до старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, а отже помилка була виправлена.

2. ОСОБА_3 аліменти на утримання спільної дитини сплатилися одноразово за весь час перебування у шлюбі та його розірвання, що свідчить з тексту заяви, поданої ним самим до суду. Таке зазначення підтверджує не систематичність таких виплат. До того ж, така виплата була здійснена, як зазначає ОСОБА_3 25.07.2023, тобто в день подачі ОСОБА_4 заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів, що свідчить про не добровільність таких виплат на дитину, а викривлення фактів та зловживанням як батьківських обов`язків, так і процесуальних.

Вказує, що обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов`язків і передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України, в якій зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

3. Наявності спору про право, як зазначається ОСОБА_3 , не має. Щодо спору про місце проживання дитини, то такий позов поданий саме ОСОБА_8 ) до суду для належного підтвердження місця проживання дитини з матір`ю.

Зазначений факт подачі позову до суду не позбавляє батька дитині обов`язку сплачувати аліменти та забезпечувати її, так як у таких справах дана обставина не застосовується як спір про право, адже спорів про батьківство, або місце проживання саме з батьком не має.

Представником ОСОБА_3 адвокатом Оганезовим О.А. подано відповідь на заперечення, де зазначено наступне.

1. В заяві на видачу судового наказу, направленій стягувачем до суду по даній справі, відсутні дані, підтверджені належними та допустимими доказами, про період несплати аліментів з боку Заявника - ОСОБА_3 , їх систематичність або не систематичність. За текстом даної заяви на видачу аліментів стягувач просить суд стягнути із Заявника аліменти лише із дня пред`явлення заяви (без вказування минулих періодів, аліменти за які підлягають стягненню). Отже стягувачем не доведено неутримання спільної дитини Заявником протягом тривалого часу.

Таким чином, твердження стягувача про тривале та систематичне неутримання Заявником своєї дитини є введенням суду в оману щодо фактичних обставин справи. Заявник вказує, що не приймав участі в розірванні шлюбу із стягувачкою, в зв`язку з чим направив заяву до поліції про кримінальний злочин з боку стягувачки та невідомих осіб відносно підроблення документів в суді та введення в оману суду Жовтневого районного суду м. Харкова щодо обставин розірвання шлюбу.

Заявник вказує, що з дати укладення шлюбу до січня 2023 року та декілька днів в лютому 2023 року проживав однією сім`єю із стягувачкою, піклувався про свою дитину та родину.

2. Заявник стверджує, що завжди добровільно здійснював та здійснює передачу коштів на утримання своєї дитини всіма доступними йому способами. Будь-яка примусовість до Заявника з цього приводу не доведена стягувачкою належними та допустимими доказами.

3. Станом на дату видачі спірного наказу у ОСОБА_3 була відсутня будь-яка заборгованість перед стягувачкою щодо утримання дитини, що підтверджується квитанцією про сплату коштів 25.07.2023 року (в сумі 5 000,00 грн.). Заборгованість з утримання своєї дитини відсутня у Заявника і на дату розгляду справи судом, що підтверджується квитанціями про переказ коштів (від 30.08.2023 року та 29.09.2023 року), що додані раніше до матеріалів справи та додані до цієї відповіді. Тобто за період з 25.07.2023 року по 30.09.2023 року Заявником було передано через матір стягувачки кошти на утримання спільної дитини в загальному розмірі 11000,00 грн., що більше ніж в 5 разів перевищує мінімальний гарантований розмір коштів на утримання дитини відповідного віку за відповідний період часу.

4. Стягувачка через представника в своїх запереченнях зазначає, що Заявник нібито сплачував аліменти не Стягувачці, а її мати - ОСОБА_6 з нібито невідомих підстав та нібито недоведених аргументів. Заявник вказує, що матір Стягувачки - ОСОБА_6 приймає участь у вихованні їх спільної дитини що не заперечується з боку Стягувачки.

Також заявник зазначає, що стягувачка без повідомлення Заявника змінила свою фамілію, не надає Заявнику свої платіжні реквізити для добровільної передачі коштів на утримання спільної дитини, обмежує побачення Заявника із їх спільною дитиною, не спілкується із Заявником а ні по телефону, а ні в соціальних мережах. Отже, єдиним можливим способом передачі стягувачці коштів на утримання спільної дитини Заявник має передачу таких коштів через матір стягувачки - ОСОБА_6 , яка підтверджує їх отримання через соціальні мережі, докази чого надані до суду.

5. Спір про право між заявником та стягувачкою існував на дату видачу спірного судового наказу по даній справі та існує на дату розгляду даної справи судом.Виходячи з того, що наказне провадження є безспірним, заперечення боржника проти вимог стягувана означає наявність спору про право та при цьому закон не зобов`язує перевіряти наявні матеріали справи, то відповідна заява боржника є єдиною підставою для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

В судовому засіданні 03.10.2023 оголошувалась перерва до 06.10.2023.

В судовому засіданні представник заявника заяву підтримав та просив задовольнити.

Представник стягувача в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував.

Також, від представника ОСОБА_3 06.10.2023 надійшло клопотання про долучення доказів, а саме довідки ВПО на ОСОБА_9 та ОСОБА_6 .

Заслухавши представників заявника та стягувача у відкритому судовому засіданні, суд дійшов наступних висновків.

01.08.2023 ОСОБА_4 звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи із дня пред`явлення заяви.

02.08.2023 Дзержинським районним судом м. Харкова, з урахуванням ухвали від 14.08.2023 про виправлення описки, видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.08.2023 та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно до частини 5. ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

За змістом пунктів 4, 5 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі N 2-4671/11 сформульовано правовий висновок, що підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Отже, до підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Представник заявника як на підставу визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню посилається на добровільне матеріальне забезпечення ОСОБА_4 .

Суд вважає, що обставини, на які посилається заявник, а саме добровільна сплата аліментів, не можуть бути підставою для висновку про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, оскільки стягнення аліментів шляхом звернення до суду з заявою про видачу судового наказу є правом стягувача, незалежно від добровільного виконання платником такого обов`язку.

Також заявник посилається на наявність спору про право, оскільки ОСОБА_4 було скеровано позовну заяву до Жовтневого районного суду м. Харкова, звернену до Заявника про визначення місця проживання дитини, яка у подальшому була передана до Дзержинського районного суду м. Харкова за підсудністю.

Разом з тим, представник заявника в письмових поясненнях та у судових засіданнях не заперечував проти того, що дитини проживає разом з ОСОБА_4 , що в сукупності з наведеними вище обставинами дає суду підстави для відмови в задоволенні заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Також суд зазначає, що відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Законодавцем визначено підстави припинення обов`язку зі сплати аліментів на підставі судового рішення.

Так, статтею 273 Сімейного кодексу України визначено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Аналіз вказаної норми закону свідчить, що у зв`язку зі зміною обставин, які мають істотне значення, платник аліментів у порядку визначеному законом, зокрема шляхом звернення до суду з відповідним позовом, має право на звільнення його від обов`язку щодо сплати аліментів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,13,141, 263,264,265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, - залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15-ти днів з дня проголошення ухвали.

Повний текст ухвали складений 09.10.2023.

Суддя Р.О. Агапов