КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Березовенко Р.В.,

за участю секретаря судового засідання Шаламай Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 травня 2023 року у складі судді Остапчук Т.В.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом у якому просила стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти у розмірі 367 000 грн у якості повернення грошових коштів за непереданий товар та грошові кошти у розмірі 92 504 грн 11 коп. у якості сплати передбачених договором штрафних санкцій; вирішити питання судових витрат.

Позов обґрунтовано тим, що 14 травня 2019 року між ОСОБА_1 та AT КБ «ПриватБанк» був укладений Договір фінансового лізингу № К4Н0А!00000186, за умовами якого лізингодавець - AT КБ «ПриватБанк» передав їй у платне володіння предмет лізингу, легковий автомобіль марки Volkswagen Touareg, VIN: НОМЕР_1 , а ОСОБА_1 як лізингоодержувач, прийнявши транспортний засіб, приступила до виплати щомісячних лізингових платежів. Після повної сплати лізингових платежів позивач отримала необхідний пакет документів від банку для реєстрації права власності на автомобіль. Однак, ОСОБА_1 так і не змогла зареєструвати право власності на автомобіль марки Volkswagen Touareg, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , оскільки він перебуває у міжнародному розшуку та вилучений правоохоронними органами як речовий доказ. Вважає, що банком не передано їй товар за договором купівлі - продажу, що має наслідком стягнення з Банку вартості непереданого товару та відповідно штрафних санкцій.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 25 травня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі. Вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідач при укладанні договору ввів позивача в оману щодо обставин перебування автомобіля в міжнародному розшуку, чим порушив п. 1.2 договору купівлі-продажу, а саме гарантії, чим фактично позбавив позивача можливості набути у власність автомобіль.

Скаржник вказує, що судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні клопотання про витребування матеріалів кримінального провадження №0000005 з метою з`ясування чи перебуває автомобіль у міжнародному розшуку.

Судом першої інстанції при вирішенні справи не застосовано норми статей 210, 328, 334, 693 Цивільного кодексу України та норми статті 34 Закону України «Про дорожній рух» Згідно з частиною другою статті 693 Цивільного кодексу України у покупця виникає право передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати від продавця, який одержав суму попередньої оплати товару і не поставив його у встановлений строк. Суд належним чином не дослідив визначені законодавством правові підстави та порядок переходу права власності на транспорті засоби.

Зазначає, що правочин, який стосується передачі права власності на транспортний засіб вважається вчиненим, а право власності на транспортний засіб переходить до покупця за таким правочином не з дня укладання договору купівлі-продажу, а з дня державної реєстрації такого правочину в порядку та на підставах визначених законодавством, а уразі наявності обтяження транспортного засобу перехід права власності на нього від продавця до покупця за відповідним договором купівлі-продажу не відбувається. Такої ж позиції дотримується і Касаційний Цивільний Суд Верховного Суду, який у постанові від 30 жовтня 2019 року по справі №683/2694/16-ц дійшов висновку про те, що відповідно до ч. 1 ст. 210 Цивільного кодексу України, моментом переходу права власності на автомобіль є момент державної реєстрації права власності на нього відповідним МРЕО. За таких обставин, посилання суду на нібито несвоєчасну державну реєстрацію права власності на автомобіль спростовується вище наведеною нормою матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу Хитрова Л.В. в інтересах АТ КБ «ПриватБанк» просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Зазначає, що при реєстрації права власності не виявлено жодних даних стосовно перебування автомобіля у міжнародному розшуку та інших перешкод у реєстрації права власності. Крім того, при укладанні договору фінансового лізингу приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рябикіною А.А., яка посвідчувала цей договір в свою чергу також здійснено перевірку на предмет арештів та обтяжень на предмет лізингу згідно державного реєстру обтяжень рухомого майна, що засвідчено в п. 14.10.1 договору фінансового лізингу.

Вказує, що позивач не довів належними та допустимими доказами вину банку у порушенні умов договору як фінансового лізингу так і договору купівлі-продажу автомобіля. А отже, покладення відповідальності на банк за начебто не передання ОСОБА_1 транспортного засобу є безпідставним. В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про порушення права позивача на реєстрацію права власності на автомобіль саме відповідачем. Банком здійснено всі необхідні дії для реєстрації майбутнього предмету лізингу та передачі його позивачу з остаточним викупом.

Заслухавши пояснення адвоката Губського К.О. в інтересах ОСОБА_1 , який просив апеляційну скаргу задовольнити, адвоката Хитрової Л.В. в інтересах АТ КБ «ПриватБанк», яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, колегія суддів вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає рішення районного суду таким, що не підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Частиною третьої статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як убачається з матеріалів справи, що 14.05.2019 між Банком, як лізингодавцем, та ОСОБА_1 , як лізингоодержувачем, укладено договір фінансового лізингу № К4Н0А!00000186, предметом якого згідно додатку № 1 (Специфікації) до договору лізингу виступав транспортний засіб Volkswagen Touareg, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , вартістю 367 000 грн (а.с. 11-17, 77-80).

Відповідно до додатку № 2 до Договору фінансового лізингу № К4Н0А!00000186 від 14.05.2019 загальна сума лізингових платежів становить 451 243 грн 99 коп. Строк фінансового лізингу становить 36 місяців (а.с. 18, 81).

Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу від 15.05.2019, укладеного з продавцем ОСОБА_2 (попереднім власником автомобіля) та АТ КБ «ПриватБанк» було придбано транспортний засіб Volkswagen Touareg, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 . Та того ж дня згідно Акту приймання-передачі транспортного засобу автомобіль було передано банку (а.с. 82-83).

Придбавши автомобіль через Сервісний центр 8043, Банк в той же момент зареєстрував право власності за собою, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 з державним номером автомобіля НОМЕР_3 (а.с. 85).

15.05.2019 автомобіль марки Volkswagen Touareg, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_3 передано Банком у володіння та користування ОСОБА_1 , що підтверджується Актом приймання-передачі від, який підписаний сторонами (а.с. 84).

25.07.2022 між сторонами було підписано договір № б/н купівлі-продажу предмету лізингу, відповідно до якого позивачці надано повний пакет документів, на підставі якого вона мала зареєструвати право власності на автомобіль марки Volkswagen Touareg, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_3 за собою (а.с. 24-25).

03.01.2023 ОСОБА_1 звернулась до Сервісного центру МВС України з метою перереєстрації автомобіля марки Volkswagen Touareg, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 державний номер НОМЕР_3 під час чого стало відомо, що він перебуває у міжнародному розшуку, що стало підставою для вилучення транспортного засобу. На підтвердження вказаної обставини Позивачем надано Довідку відділу поліції № 1 Бучанського районного управління поліції Головного управління НП в Київській області від 09.01.2023 року та Витяг з ЄДРДР (а.с. 27-30).

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з його недоведеності та безпідставності.

З такими висновком районного суду апеляційна інстанція погоджується з наступних підстав.

Відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України "Про фінансовий лізинг".

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною другою статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Аналіз норм чинного законодавства України дає підстави для висновку, що за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

У статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Так, 14.05.2019 між відповідачем, як лізингодавцем, та позивачем, як лізингоодержувачем, укладено договір фінансового лізингу № К4Н0А!00000186.

Згідно п.2.1 договору лізингу за цим договором лізингодавець зобов`язується набути у власність вказаний лізнгоодержувачем транспортний засіб (надалі предмет лізингу) надати лізингоодержувачу це майно за плату в тимчасове користування.

Відповідно до п. 2.2. ст. 2 Договору лізингодавець на умовах фінансового лізингу передає у платне володіння та користування предмет лізингу, а лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та платежі з відшкодування витрат лізингодавця пов`язаних з виконанням договору, на умовах цього договору. По закінченню строку лізингу, до лізингоодержувача переходить право власності на предмет лізингу згідно з умовами договору.

Встановлено, що предметом якого згідно додатку № 1 (Специфікації) до договору лізингу виступав транспортний засіб Volkswagen Touareg, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .

Відповідно до додатку №2 Договору фінансового лізингу № К4Н0А100000186 від 14.09.2014, загальна сума платежів становить 367 000 грн.

Відповідно до п. 14.2 договору фінансового лізингу, строк фінансового лізингу становить 36 місяців.

Також сторони підписали Акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності та Акт приймання-передачі транспортного засобу.

Згідно договору № б/н купівлі-продажу предмету лізингу від 25.07.2022, укладеному між сторонами, позивачка набула у власність автомобіль Volkswagen Touareg, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 (а.с.24).

Відповідно до п. 1.3. договору № б/н купівлі-продажу предмету лізингу покупець розуміє, що продавець не є виробником товару, тому всі претензії щодо якості (в тому числі, прихованих недоліків) та комплектності товару покупець може пред`явити виключно виробнику товару. Покупець стверджує, що до підписання даного договору він оглянув товар, претензій та зауважень до товару не має.

Пунктом 5.3. договору № б/н купівлі-продажу предмету лізингу всі претензії покупця щодо якості та комплектності товару, пред`являється продавцю в момент отримання (передачі) товару.

Отже, умовами укладеного між сторонами договору купівлі-продажу передбачено заявлення претензій щодо якості товар в момент його передачі.

Крім того належність виконання умов договору та відсутність претензій стосовно договору та зобов`язань за ним підтверджено підписаним сторонами актом звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу.

З 15.05.2019 автомобіль перебував у володінні і користуванні саме у позивачки та момент передачі транспортного засобу не існувало жодних претензій до Банку.

При цьому, суд першої інстанції залишив поза увагою зміст п. 2.1 договору фінансового лізингу, відповідно до якого лізингодавець (банк) зобов`язався набути у власність вказаний лізингоодержувачем транспортний засіб.

Відповідно до обставин справи на виконання умов договору ОСОБА_1 самостійно підібрала транспортний засіб марки Volkswagen Touareg, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 й вказала саме його придбати банку у власність з наступною передачею їй у користування та правом викупу.

Установлено, що відповідачем за автомобіль, який був переданий на умовах договору лізингу позивачці, було сплачено 367 000 грн (а.с.82).

Отже, предмет лізингу був самостійно підібраний позивачем й після належного оформлення відповідних документів, як убачається зі справи, від його первинного продавця - ОСОБА_2 , відразу був переданий ОСОБА_1 (а.с.82-85).

Також, відповідно до пункту 3.2. Договору лізингу приймання Лізингоодержувачем Предмета лізингу в лізинг оформлюється шляхом складання Акту. Підписання Лізингоодержувачем Акту підтверджує в т.ч. належну якість, комплектність, справність Предмета лізингу і відповідність Предмета лізингу вимогам Лізингоодержувача та умовам Договору. З моменту підписання Сторонами Акту, до Лізингоодержувача переходять усі ризики, пов`язані з користуванням та володінням Предметом лізингу (в тому числі ризики, пов`язані з відшкодуванням збитків та шкоди, завданої третім особам внаслідок користування Предметом лізингу). З моменту підписання Акту, Лізингоодержувач несе повну цивільну відповідальність перед третіми особами за його використання, відшкодовує у повному обсязі шкоду третім особам, заподіяну внаслідок експлуатації Предмета лізингу. Ризик невідповідності Предмета лізингу цілям використання цього Предмета лізингу несе Лізингоодержувач.

У відповідності до п.3.12 договору лізингу з дати прийому предмета лізингу за актом ОСОБА_1 відмовилася від будь-яких прямих чи непрямих претензій від лізингодавця з приводу предмета лізингу (а.с.11).

У матеріалах справи відсутні докази які б свідчили про порушення прав позивача на реєстрацію права власності на автомобіль за банком.

Колегія суддів відхиляє й доводи апеляційної скарги стосовно того, що при укладанні договору банк ввів позивача в оману щодо обставин перебування автомобіля в міжнародному розшуку, чим порушив п. 1.2 договору купівлі-продажу, оскільки при укладенні Договору фінансового лізингу приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рябикіною А.А., яка посвідчувала цей Договір здійснено перевірку на предмет арештів та обтяжень на предмет лізингу згідно Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що засвідчено в п. 14.10.1 Договору фінансового лізингу (а.с. 16).

Крім того, договір купівлі-продажу оформлено та підписано за участі адміністратора сервісного центру (а.с.139).

Відповідно до справи, позивачка під час вибору автомобіля жодних дій для перевірки будь-яких обтяжень на нього не здійснювала.

З огляду на вказане, відхиленню підлягають й доводи скарги щодо необґрунтованої відмови у задоволенні клопотання про витребування матеріалів кримінального провадження №0000005 з метою з`ясування чи перебуває автомобіль у міжнародному розшуку.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачкою не доведено будь-яких порушень зі сторони банку як під час укладення договору купівлі-продажу, так і договору лізингу, що виключає правові підстави до задоволення позову.

Також слід зауважити, що згідно з усталеною практикою Європейський суд з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до посилань про доведеність пред`явлених позовних вимог та незаконність відмови у позові з підстав його недоведеності, оскільки суд першої інстанції розглянув дану справу дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, який передбачено ст. 13 ЦПК України, та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних доказів.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не має.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 жовтня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: