Справа № 347/528/22
Провадження № 22-ц/4808/1145/23
Головуючий у 1 інстанції ДРАЧ Д. С.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю представників: ОСОБА_1 адвоката Ломакіної Л. О.

ОСОБА_2 адвоката Лифара Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ломакіної Людмили Олександрвіни на рішення Косівського районного суду від 18 жовтня 2022 року, ухвалене в складі судді Драч Д.С. в м. Косові у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2022 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 24 грудні 2021 року між сторонами було укладено договір №24/12-21 безвідсоткової позики, розмір якої становить 475 368 грн, що є еквівалентом 17400 доларів США. Згідно договору позикодавець передав гроші позичальнику в день підписання сторонами цього договору готівкою у присутності двох свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується розпискою позичальника строком до 24.01.2022 року. Позикодавець виконав взяті на себе зобов`язання та передав позичальнику 475 368грн. (17400 доларів США). Факт належного передання грошових коштів та отримання їх позичальником підтверджується розпискою про отримання безвідсоткової позики від 24.12.2021 року, складеною в присутності свідків з кінцевим терміном повернення отриманих коштів 24.01.2022 року. Станом на 28.01.2022 року відповідач отримані кошти не повернув, від зустрічей відмовляється. Позивач 28.01.2022 року направив на адресу Відповідача вимогу про повернення грошових коштів (позики), яку Відповідач отримав, проте на зв`язок не вийшов, борг не повертає. Посилаючись на те, що на час звернення до суду з позовною заявою 17 400 доларів США становить 487 722 грн 17 400 х 28,03), просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором безвідсоткової позики №24/12-21 від 24.12.2021 року в сумі 487 722 гривні, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20000 гривень та судовий збір в сумі 4877 гривень 23 копійки

Рішенням Косівського районного суду від 18 жовтня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором безвідсоткової позики №24/12-21 від 24.12.2021 року в сумі 487 722 (чотириста вісімдесят сім тисяч сімсот двадцять дві) гривні, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20000 (двадцять тисяч) гривень та судовий збір в сумі 4 877 (чотири тисячі вісімсот сімдесят сім) гривень 23 копійки.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_1 адвокат Ломакіна Л. О. подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому просила змінити оскаржуване рішення та стягнути з відповідача 5 000 дол США (еквівалентно 136 373 грн). Вказує, що справа розглянута з порушенням територіальної юрисдикції, оскільки відповідач по справі є фізична особа, тому справа повинна була розглядатись за його місцем проживання, тобто в м. Києві, відповідно вимог ст. 27 ЦПК України. Про існування даного позову йому не було відомо та нележним чином не повідомлено. Так, йому не направлялась судова кореспонденція, повістку не отримував, підпис у повідомленні про вручення судової повістки він не ставив, тобто є таким, що неналежним чином не повідомлений про розгляд справи, що є підставою для скасування рішення суду. Щодо порушення норм матеріального права, то вказує, що не заперечує факт укладання розписки між сторонами, проте заперечує про отримання від позивача позики у розмірі 17 400 дол. США (евівалентно 475 368 грн). Вказує, що фактично ним отримано 5 000 дол США (еквівалентно 136 373 грн). Крім того, стягнута сума 20 000 грн витрат на правову допомогу не співмірна із складністю справи.

08 вересня 2023 року представник ОСОБА_2 адвокат Лифар Д.В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи заперечив. Вказує, що договір, укладений між сторонами є чинним не оскаржувався в судому порядку, тому підлягає виконанню. Договір No24/12-21 безвідсоткової позики від 24.12.2021 року та розписки про отримання безвідсоткової позики від 24.12.2021 року, надані суду позивачем, доводять факт одержання відповідачем позики у сумі 475 368 грн, еквівалентній 17400 доларів США, яка на час звернення до суду становить 487 722 грн, та невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення позичених коштів до 24.01.2022 року включно.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Ломакіна Л. О. підтримала доводи апеляційної скарги просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представник ОСОБА_2 адвокат Лифар Д.В. заперечив доводи апеляційної скарги,рішення суду вважає законним та обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступних висновків

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли правовідносини з договору позики, доказів на спростування якого відповідачем не надано. Копії договору №24/12-21 безвідсоткової позики від 24.12.2021 року та розписки про отримання безвідсоткової позики від 24.12.2021 року, надані суду позивачем, доводять факт одержання відповідачем позики у сумі 475 368 грн, що еквівалентно 17400 доларів США, яка на час звернення до суду становить 487 722 грн та невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення позичених коштів до 24.01.2022 року. Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд виходив з того, що наявні підстави для відшкодування позивачу відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн, які документально підтверджені.

Висновок суду не повністю відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 24.12.2021 року укладено договір позики у письмовій формі, згідно умов якого позикодавець ОСОБА_2 передав у строкове безвідсоткове користування позичальнику ОСОБА_1 кошти в сумі 475 368 гривень та визначено еквівалент у доларах США, що становить 17400 доларів США (а.с. 7-8).

ОСОБА_1 одержав вказану позику, що підтверджується відповідною розпискою від 24.12.2021 року та зобов`язався повернути позику позивачу до 24.01.2022 року (а.с.9).

Згідно поданого розрахунку заборгованость за вказаним договором на час звернення до суду з позовом 21 березня 2023 року становить 487 722 грн (17 400 х 28,03).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (частини перша, друга статті 205 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, разом з тим після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16 та підтримані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором.

За статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

У постанові Верховного Суду від 21 серпня 2018 року у справі № 288/1361/15-ц (провадження № 61-4212св18) зазначено, що «відповідно до положень частин першої, другої статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Зміст наведених норм у сукупності свідчить про те, що прийняття часткового виконання позикового зобов`язання підлягає документальному оформленню та має підтверджуватися відповідною розпискою позикодавця про одержання часткового погашення боргу за позикою або розпискою про неможливість повернути борговий документ у зв`язку з неповним (частковим) поверненням позики. При цьому відповідна розписка видається кредитором на вимогу боржника та залишається у боржника».

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Будь-яка обіцянка позикодавця надати позику в майбутньому не має юридичного значення, оскільки саме факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою позичальника (частина друга статті 1047 ЦК України).

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати із датою складення розписки, яка посвідчує цей факт, однак, у будь-якому разі складенню розписки має передувати факт передачі коштів у борг; за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року в справі № 6-79цс14, який підтриманий у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі № 752/19567/14-ц.

Ураховуючи встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 487 722 грн, що становить 17 400 доларів США, оскільки 24.12.2021 року до 24.01.2022 року між ними укладено договір позики у письмовій формі, згідно умов якого позикодавець ОСОБА_2 передав у строкове безвідсоткове користування позичальнику ОСОБА_1 кошти в сумі 475 368 гривень та визначено еквівалент у доларах США, що становить 17400 доларів США, які відповідачем не повернуті.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позичальник не отримав повної суми, яка вказана в розписці 17 400 дол США, а тільки 5 000 дол США, оскільки визнання у власноручно складеній розписці ОСОБА_1 свого обов`язку перед позивачем із повернення боргу у відповідній сумі та визнання ним обов`язку про повернення боргу у вказаний у розписці у строк до 24 січня 2022 року підтверджує факт отримання відповідачем від позивача зазначеної суми коштів у розмірі 17 400 дол США не пізніше дня складення цієї розписки.

Крім цього суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що справа розглядута судо з допущенням порушення підсудності та з не повідомленням відповідача про дату, час та місце розгляду справи з огляду на таке.

Згідно ч.1ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №206 від 25.03.2022 року, виданою Рожніською сільською радою ТГ с. Хімчин 25 Косівського району Івано-Франківської області (т.1а.с.31). Також про вказане місце проживання відповідача його представник зазначає в подані апеляційні скарзі та доданих заявах.

Отже, розгляд цієї справи за підсудністю відповідає вимогам ч.1ст.27 ЦПК України. Відповідно чч.2,3,4 п.2 ч.7, п.4 ч.8 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 01.07. та 29.08. 2022 року судова повістка про виклик до суду на 23.08. та 18.10. 2022 року відповідачу не вручена за за адресою АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю відповідача за місцем проживання, що підтверджується довідкою Укрпошти (а.с.60,71 т.1). Іншої адреси місця проживання чи перебування. ОСОБА_1 суд не повідомляв. Відтак, суд розглянув справу з дотриманням вимог ст. 128 України.

Щодо стягнення з ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн судом першої інстанції не враховано наступне.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), акт виконаних робіт (детальний опис робіт, наданих послуг).

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір про надання правничої допомоги, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату цих послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, акта виконаних робіт, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції стороною позивача ОСОБА_2 надано:

- копія договору про надання правничих послуг №27/01-1 від 27.01.2022 року, копія договору про надання правової допомоги від 27.01.2022 року(а.с.17-21);

- звіт про надані правничі послуги за період 27.01.2022 року по 16.02.2022 року(а.с.22);

- копія квитанції №635Т0042DN від 22.02.2022 на суму 20000 грн (а.с.23).

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34 - 36), від 23 січня 2014 року у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Представником відповідача подана заява про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Ураховуючи складність цієї справи та виконаних адвокатом робіт, з яких : складання та подання адвокатом позовної заяви та участь в судових засіданнь адвокатом 29 червня 2022 року, 13 серпня 2022 року, 18 жовтня 2022 року в режимі відеоконференції, яке оцінено 20 000 грн не є співмірними зі складністю справи та обсягом виконаної роботи.

Таким чином, ураховуючи обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, критерій необхідності та значимості таких дій у цій справі, виходячи з конкретних обставин зокрема, участь адвоката Манця Ю.Є. в судому засіданні в режимі відеконференції 29 червня 2022 року, 13 серпня 2022 року, 18 жовтня 2022 року та розумності розміру на професійну правничу, розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірними, зазначені представником витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, суперечить принципу розподілу судових витрат, тому підлягають зменшенню з 20 000 грн до 10 000 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, тому підлягає зміні в частині стягнення 20 000 грн понесених витрат на правничу допомогу й зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 10 000 грн (десять тисяч гривень).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ломакіної Людмили Олександрвіни задовольнити частково. Рішення Косівського районного суду від 18 жовтня 2022 року в частині стягнення 20 000 грн понесених витрат на правничу допомогу змінити й зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 10 000 грн (десять тисяч гривень).

В решті оскаржуване рішення залишити без мін.

Поновити дію рішення Косівського районного суду від 18 жовтня 2022 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 10 жовтня 2023 року.

Судді: В.Д.Фединяк

Л.В.Василишин

І.О.Максюта