Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 704/566/20

18 вересня 2023 р. м. Тальне

Тальнівський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Дьяченка Д.О.

при секретарі Табачківській М.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Тальне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Тальнівська державна нотаріальна контора в особі державного нотаріуса Косміна Олександра Володимировича про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання недійним свідоцтва про право на спадщину за законом. На підставу своїх вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дід ОСОБА_3 . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.12.2006 року №4578 спадкоємцем майна ОСОБА_3 є його син ОСОБА_2 . Позивач вважає дане свідоцтво недійсним оскільки на момент смерті його діда ОСОБА_3 разом з ним проживала його дружина баба позивача ОСОБА_4 . Дружина померлого ОСОБА_3 ОСОБА_4 фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка і заяви до нотаріальної контори про відмову від прийняття спадщини не подавала, тому мала право на отримання спадкового майна свого чоловіка. 22.06.2006 р. баба позивача ОСОБА_4 склала заповіт, яким заповідала позивачу все своє майно. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, а позивач прийняв спадщину як спадкоємець за заповітом. Оскільки ОСОБА_4 фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , то земельна ділянка, яка належала спадкодавцю перейшла у її власність, а тому видане нотаріусом відповідачу свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, що належала ОСОБА_3 є недійсним і підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю.

Відповідач надав відзив на позов в якому позов не визнав посилаючись на те, що він є сином померлого ОСОБА_2 і спадщину він отримав в порядку визначеному чинним законодавством України, прийняття ним спадщини відбулося за згодою ОСОБА_4 (його матері), а також всіх за згодою його рідних братів ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . Про таку домовленість щодо прийння ним спадщини позивач знав, тому твердження позивача про те, що про наявність у нього свідоцтва про право на спадщину він дізнався 24.06.2020 р. під час розгляду апеляційним судом апеляційної скарги на рішення Тальнівського районного суду є неправдивим, яке спрямоване на те, щоб суд поновив йому строк позовної давності. Оскільки позивачу було фактично відомо про прийняття відповідачем спадщини з 2006 року, то відповідач просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову.

Під час розгляду справи відповідач та його представник неодноразово звертались до суду із клопотанням про перенесення розгляду справи та в подальшому в судове засідання не з`явились та знову звернулись з клопотанням про перенесення розгляду справи, що на думку суду є зловживанням наданим їм правами і призводить до затягування строків розгляду справи, тому суд вважає, що справу можливо розглядати по суті на підставі ст. 223 ЦПК України.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши докази надані по справі, вважає, що позов підлягає до задоволення повністю, виходячи з таких доказів:

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_3 .

Згідно зі свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06.12.2006 р. №4578 спадкоємцем майна ОСОБА_3 є його син ОСОБА_2 .

Згідно з довідкою №03 від 09.01.2019 р. виданої Лоташівською сільською радою Тальнівського району Черкаської області ОСОБА_3 проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з ним на день його смерті проживала та була зареєстрована його дружина ОСОБА_4 .

Судом встановлено, що дружина померлого ОСОБА_3 ОСОБА_4 не подавала заяви до нотаріальної контори про відмову у прийнятті спадщини, тому вона фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка.

Згідно із заповітом від 22.06.2006 р. ОСОБА_4 на випадок своєї смерті все своє майно заповідала ОСОБА_1 .

Згідно зі свідоцтвом про смерть ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно зі свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 25.12.2009 р. спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_4 є ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1222 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Ст. 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За ст. 1297 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно з частинами 1, 3, 5 статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї.

Згідно п. 212 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов`язково вимагаються відповідні документи.

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Як роз`яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Відповідно п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, нотаріусами України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

П. 1.2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вказує, що при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Згідно з п. 4.14 вказаного Порядку, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Під час розгляду справи було встановлено, що державний нотаріус видав свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.12.2006 р. за №4578 на ім`я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на земельну ділянку на підставі заяви останнього та доданих до неї документів, однак нотаріусом не було перевірено наявності інших осіб, які на день смерті проживали разом із спадкодавцем.

Суд ураховує, що особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину як спеціального способу захисту спадкових прав судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, яке за своєю правовою природою не є правочином.

Як наголошено у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 року № 916/780/18 свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі.

Таким чином, суд встановив, що оспорене свідоцтво про право на спадщину видане ОСОБА_2 видане з порушенням процедури встановлення кола спадкоємців та порушує права позивача як спадкоємця за заповітом, а тому суд дійшов висновку про навність законодавчо визначених підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним.

Крім того, суд не знаходить підстав для застосування строку позовної давності, оскільки відповідно до постанови Верховного Суду від 21.01.2020 р. справа №396/2046/18 цивільним законодавством не передбачено обмеження строку, у який спадкоємець, що прийняв спадщину може зареєструвати своє право власності у встановленому законом порядку або звернутись до суду за захистом свого права, а тому підстави для застосування строку позовної давності до спірних правовідносин відсутні.

За таких обставин, враховуючи, що позивачем доведено належними та допустимими доказами те, що видачею оспорюваного свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 були порушені його права, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 258, 259 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Тальнівська державна нотаріальна контора в особі державного нотаріуса Косміна Олександра Володимировича про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Тальнівською державною нотаріальною конторою Черкаської області 06.12.2006 р., за №4578 на ім`я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на земельну ділянку, що розташована на території Лоташівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області розміром 24700 квадратних метрів, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЧР №050783, виданого Лоташівською сільською радою Тальнівського району Черкаської області 21.11.2001 р. та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за №221.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до вказаного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 28.09.2023 р.

Суддя Д.О. Дьяченко