Справа № 438/678/23
Провадження 2/438/201/2023
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02 жовтня 2023 року м.Борислав

Бориславський міський суд Львівської області в складі :

головуючого судді - Хемич О.Б.,

за участю секретаря судового засідання Валькович Г.К.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Борислав цивільну справу у порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

08 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що рішенням Бориславського міського суду від 21.01.2022 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на час навчання : вирішено стягувати зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 11 серпня 2021 року і до закінчення ОСОБА_2 навчання , але не більше, як до досягнення нею 23-річного віку.

Сплата аліментів у розмірі 1/8 частки доходу ставить позивача у скрутне матеріальне становище, оскільки він перебуває на обліку в Дрогобицькому управлінні ПФУ в Львівській області і отримує пенсію по інвалідності 2 група. Доказом непрацездатності є пенсійне посвідчення від 02.02.2022 року серії НОМЕР_1 , що подається із позовною заявою. Щомісячний розмір пенсії позивача становить 2606,23 гривень. Жодних інших доходів окрім пенсії по інвалідності, із якої стягуються аліменти, позивач не має. Через що, він не спроможний надавати матеріальну допомогу своїй дочці ОСОБА_2 із своєї пенсії, крім цього, позивач додатково утримує ще двох дітей від другого шлюбу.

Позивач просив припинити стягувати із нього на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 11 серпня 2021 року і до закінчення ОСОБА_2 навчання , але не більше , як до досягнення нею 23-річного віку за рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 21 лютого 2022 року.

Ухвалою судді від 12 травня 2023 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання з`явився. Позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. Про розгляд справи була повідомлена належним чином, шляхом направлення за зареєстрованим місце проживання ухвали про відкриття провадження у справі, копії позовної заяви з доказами, повісток про виклик в судове засідання.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина перша статті 1 ЦК України).

Згідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, а саме, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину ( стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку(доходу)платника аліментів.

Статтею 188 СК України передбачено, що батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.

Відповідно до ч.1 ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

При цьому, вбачається, що статтею 267 СК України передбачено обов`язок по утриманню малолітніх, неповнолітніх братів та сестер повнолітніми братами, сестрами; статтею 268СК України передбачено обов`язок мачухи, вітчима утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка; статтею 269 СК України передбачено обов`язок інших осіб утримувати дитину; обов`язок падчерки, пасинка утримувати мачуху, вітчима передбачено статтею 270 СК України; статтею 271 СК України передбачено обов`язок особи утримувати тих, з ким вона проживала однією сім`єю до досягнення повноліття.

Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

У позовній заяві, що розглядається у даній справі, позивач просить припинити стягувати із нього на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 11 серпня 2021 року і до закінчення ОСОБА_2 навчання , але не більше , як до досягнення нею 23-річного віку за рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 21 лютого 2022 року

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що сплата аліментів у розмірі 1/8 частки доходу ставить позивача у скрутне матеріальне становище, оскільки він перебуває на обліку в Дрогобицькому управлінні ПФУ в Львівській області і отримує пенсію по інвалідності 2 групи. Щомісячний розмір пенсії позивача становить 2606,23 гривень. Жодних інших доходів окрім пенсії по інвалідності, із якої стягуються аліменти, позивач не має, через що, він не спроможний надавати матеріальну допомогу своїй дочці ОСОБА_2 . Стверджує, що із своєї пенсії, додатково утримує ще двох дітей від другого шлюбу.

На підтвердження вказаних доводів позивачем надано суду копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис № 319, виданого 22 жовтня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориславського міського управління юстиції Львівської, відповідно до якого позивач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якого є ОСОБА_5 , а також копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , актовий запис №297, виданого 29 жовтня 2019 року Бориславським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, відповідно до якого позивач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якої є ОСОБА_5 .

Відповідно до копії Свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_4 , актовий запис №90, виданого 21.07.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориславського міського управління юстиції Львівської області, 21.07.2011 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак позивачем не подано жодних підтверджень сумісного проживання з двома дітьми від другого шлюбу та підтверджень про утримання цих дітей.

Згідно з довідкою, серії 12 ААВ, №741185, виданою Дрогобицьким міжрайонним МСЕК від 08.02.2023 р, ОСОБА_1 є інвалідом другої групи.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, матиме найбільший ефект. Таким чином, метою ефективного способу захисту є забезпечення поновлення порушеного права, адекватність наявним обставинам.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№ 19336/04) Європейський суд з прав людини (далі - Суд) вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції.

Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа №30210/96).

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), № 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II).

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці, а саме у рішеннях від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) зазначає, що Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст.16ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 ст.16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

З огляду на наведене, суд вважає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту його прав та інтересів у вигляді пред`явлення позову про припинення стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_2 по судовому рішенню, який не відповідає та не передбачений положенням ст. 16 ЦК України, оскільки при наявності наведених ним підстав та обставин щодо зміни його матеріального або сімейного стану як платника аліментів він вправі звернутися до суду з позовом про зміну встановленого розміру аліментів або звільнення його від їх сплати, а не з вимогами про припинення їх стягнення, зважаючи також на те, що положення статтей 188, 273 СК України не містять такої підстави для звільнення від сплати аліментів, як і положення статтей 267-271 СК України.

Із наведених підстав, зважаючи на межі заявлених позовних вимог, позовна заява про припинення стягнення аліментів не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.259, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

позивач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_5 ;

відповідач: ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код: НОМЕР_6 .

Повний текст рішення виготовлено 09.10.2023 р.

Суддя О.Б.Хемич