ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 629/4908/21 Номер провадження 22-ц/814/727/23Головуючий у 1-й інстанції Харабадзе К.Ш. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Панченка О.О.,

суддів Пікуля В.П., Одринської Т.В.

за участю секретаря Філоненко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09 листопада 2021року, ухваленого у складі головуючого судді Харабадзе К.Ш., повний текст судового рішення складено дати не вказано, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання кредитного договору та страхування частково недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

Зміст позовних вимог

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання кредитного договору та страхування частково недійсним.

Позов мотивовано тим, що між нею та Акціонерним товариством «Ідея Банк», Товариством з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» 11.01.2020 укладено кредитний договір та страхування № Р07.22116.006198215.

Згідно п. 1.2 Договору, сума кредиту становить 18330.00 грн. Пунктом 1.3 Договору встановлено 15 % ставка річних. За умовами п. 1.7 договору відповідач надав кредит шляхом переказу коштів на рахунок № НОМЕР_1 ІВАN (UА791300) у розмірі 15403.36 гривень. Крім того, позивач доручила відповідачу оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 2926.64 гривень за договором добровільного страхування життя укладеного відповідно до п.2 цього Договору. Також, згідно п. 1.5 Договору, під час користування кредитом відповідач надає послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, згідно до додатку № 1, який є Паспортом споживчого кредиту, та встановлює платежі за додаткові та супутні послуги «інші послуги» у розмірі 15403.36 гривень. Вважає, що кредитний договір та страхування № Р07.22116.006198215 від 11.01.2020 є недійсним в частині п. 1.5-щомісячної оплати за «інші послуги» та п. 7.4 Додатку № 1 до договору. Пункт 7.4 додатку № 1 до договору від 11.01.2020 р. є незаконним та порушує права позивача як споживача фінансових послуг, оскільки ні договір, ні додаток № 1 до договору не містить переліку «інших послуг», що будуть надаватися за плату, встановлену п. 7.4 додатку № 1.Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем несправедливі умови, якщо його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, зміну у витратах, зокрема щодо плати на обслуговування кредиту.

Як вбачається з Паспорту споживчого кредиту (Додаток № 1 до Кредитного договору) п.п. 7.1 (комісія за ведення рахунку), 7.2 (комісія за розрахунково- касове обслуговування),

7.3 (комісія за надання кредиту) банк не встановлює будь-якої комісії, хоча за п. 1.5 Кредитного договору комісія встановлюється саме за обслуговування кредитної заборгованості (хоча і значиться в графі «інші послуги банку», п. 7.4, в розділі «супутні послуги»). У Договорі відповідачем не розкрито суті послуг, які він надає за обслуговування кредитної заборгованості. З огляду на те, що у процентному відношенні ця сума становить 84.03 %, то фактично позивач має сплачувати 113,93%= 5084,17 грн. (проценти за користування кредитом) +15798.78 грн.(інші послуги банку) річних від суми наданого кредиту за «інші послуги», які трактуються як «щомісячне обслуговування кредитної заборгованості», при цьому це не є ні комісія за ведення рахунку, ні комісія за розрахунково-касове обслуговування, ні комісія за надання кредиту. Вважала, що саме позивач, як споживач послуг є менш захищеною з економічної та правової точки зору як учасник договірних відносин. Щомісячна плата за обслуговування вказана і у п. 4.2 додатку № 1 до договору, хоча п. 5 додатку передбачає платежі за додаткові та супутні послуги (за ведення рахунку, розрахунково-касове обслуговування, комісія за надання кредиту, інші послуги банку). З огляду на те, що при укладенні договору кредиту та страхування від 11.01.2020 № Р07.22116.006198215 позивачу встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватися безоплатно, вказаний пункт кредитного договору є несправедливим та підлягає визнанню недійсним.

На підставі вищевикладеного, просила визнати недійсними положення пункту 1.5 договору кредиту та страхування № Р07.22116.006198215 від 11.01.2020 укладеного між Акціонерним товариством «Ідея Банк», Товариством з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» та ОСОБА_1 в частині щомісячної оплати послуг обслуговування кредитної заборгованості, за надання яких встановлена плата відповідно до п. 5 Договору № 1, як «Інші послуги Банку».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09 дистопада 2021року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання кредитного договору та страхування частково недійсним відмовлено.

Рішення мотивовано відсутністю правових підстав для визнання недійсним п.1.5 Кредитного договору, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доведення факту ненадання відповідачем інформації про умови кредитування при укладенні договору. Водночас, судом встановлено, що позичальник ознайомилась з паспортом споживчого кредиту 11.01.2020 року, що підтверджується її підписом. За даних обставин, посилання позивача на те, що кредитор приховав від неї повну та достовірну інформацію про умови кредитування та реальну ціну фінансової послуги спростовуються доказами які знаходяться в матеріалах справи.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції його оскаржила ОСОБА_1 подавши апеляційну скаргу, в якій, зазначає, що оскаржуване рішення ухвалене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, існує невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а тому просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець (Банк) кожного місяця, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, так чи інакше, безоплатно повинен повідомити її з приводу інформації про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надавати виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначенні таких у мов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Така інформація повинна надаватися безоплатно позичальнику/споживачу за законом, а тому встановлення Банком п.1.5. Кредитного договору та у Додатку №1 плати за такі дії є незаконними, а такі умови договору є несправедливими, що узгоджуєтся з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19, яка є аналогічною даній справі з аналогічними умовами кредитного договору за участю відповідача АТ «ІдеяБанк».

Отже, здійснені платежі на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості по кредиту призводять до істотного дисбалансу сторін, спрямовані на шкоду позивачу та суперечать принципу добросовісності, що є підставою для визнання таких положень недійсними, як таких, що суперечать закону.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

ОСОБА_1 будучи належним чином повідомлена в порядку передбаченому ч.1 ст. 131 ЦПК України, а також представник банку в судове засідання не з`явились.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 11 січня 2020 року між ОСОБА_1 , з однієї сторони, Акціонерним товариством «Ідея банк» з другої сторони, Товариством з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» з третьої сторони було укладено договір споживчого кредиту № Р07.22116.006198215. (а.с.9).

Згідно умов даного договору банк надає позивачу кредит для власних потреб в розмірі 18330,00 гривень, зі сплатою 15 % річних та строком кредиту на 36 місяців.

Пунктом 1.5 Договору встановлено щомісячну плату за обслуговування кредитної заборгованості в розмірах, визначених п. 5 Додатку №1 як «Інші послуги Банку», який містить графік щомісячних платежів за кредитним договором.

Відповідно до п. 5.7.4.Додатку №1 «Інші послуги банку», вартість даних послуг становить 15798 гривень 78 копійок за весь період користування кредитом.

Відповідно до п. 4.2. Додатку №1, плата за обслуговування кредитної заборгованості становить 2,45% щомісячно від початкової суми кредиту. На даний час позивачем сплачено кошти по кредитному договору частково.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що відсутні правові підстави для визнання недійсним п.1.5 Кредитного договору, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доведення факту ненадання відповідачем інформації про умови кредитування при укладенні договору. Судом встановлено, що позичальник ознайомилась з паспортом споживчого кредиту 11.01.2020 року, що підтверджується її підписом. За даних обставин, посилання позивача на те, що кредитор приховав від неї повну та достовірну інформацію про умови кредитування та реальну ціну фінансової послуги спростовуються доказами які знаходяться в матеріалах справи.

Колегія суддів вважає такий висновок суду вірним з огляду на наступне.

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (тут і далі у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) у договорі про споживчий кредит зазначаються:

1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника);

2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту;

3) загальний розмір наданого кредиту;

4) порядок та умови надання кредиту;

5) строк, на який надається кредит;

6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності);

7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення);

8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів;

9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені;

10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися);

11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит;

12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту;

13) порядок дострокового повернення кредиту;

14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що з кредитного договору вбачається, що він був підписаний позивачем та відповідачем власноручно, що підтверджує обізнаність та згоду з його умовами. Сторони погодили між собою умови договору, про що свідчать їх підписи на кожному аркуші кредитного договору і кожний з них отримав примірним вказаного договору.

Таким чином, волевиявлення сторін було вільним і направленим на отримання реальних наслідків договору, тобто як з боку позивача з метою отримання кредитних коштів, так і з боку відповідача АТ «Ідея Банк» з метою повернення виданих коштів і отримання прибутку в тому числі за обслуговування кредиту.

Таким чином, підставою для визнання правочину (угоди) недійсним слугує невідповідність вимогам закону, а підставою розірвання правочину договору неналежне виконання або невиконання його умов чи умов, встановлених для такого договору законом.

Підписуючи договір, позивач чітко засвідчила факт ознайомлення з його умовами та дала свою згоду на отримання кредиту на цих умовах, при цьому позивач не вбачала в діях відповідача порушень принципу рівності сторін та наявність несправедливих умов, по відношенню до неї, як споживача. Більш того, підписуючи кредитний договір, позивач засвідчила факт ознайомлення з його умовами та надала свою згоду на отримання послуг на цих умовах.

Відповідне повідомлення здійснене саме у письмовій формі, і такий письмовий доказ зазначеного факту є достатнім. Адже закон містить вимогу повідомити споживача про певні умови, але не містить вимоги підписання споживачем саме такого документа, у якому такі умови були би повністю викладені.

Таким чином, свобода договору визначає право громадян вступати чи утримуватися від вступу в будь-які договірні відносини.

Позивач не відмовлялася від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликала, не зверталась до кредитора за додатковими роз`ясненнями положень договору ні до, ні під час, ні після його укладення, тобто не скористалась цим своїм правом та не зверталася за правовою допомогою до укладання договору для роз`яснення його умов.

Оскільки позивач добровільно погодилась з відповідними умовами кредитного договору, виконувала його з моменту укладання, сплачуючи кредит, кредитний договір визнаний саме недійсним бути не може.

На час укладання договору позивач була згодна з його умовами та взяла на себе відповідні зобов`язання добровільно. Згідно пункту 4 Паспорту споживчого кредиту Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування» також передбачено платежі за додаткові та супутні послуги.

У пункті 6.1 Таблиці пункту 6 «Графік щомісячних платежів за кредитним договором», АТ «Ідея Банк» на виконання вимог Закону, цілком правомірно зазначило плату за обслуговування кредиту. АТ «Ідея Банк» не встановлювало ніякої комісії за ведення справи, договору, обліку заборгованості споживача, тощо; за дії які банк здійснює на власну користь за прийняття платежів від позичальника, тощо, за укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди, тощо.

Отже, підстав для визнання умов договору такими, що вносять суттєвий дисбаланс у розподіл прав та обов`язків між сторонами, або як такий, що містить приховані і суттєві обтяження чи обмеження для споживача, що давало б підстави для визнання його несправедливим колегія суддів не вбачає.

Умови договору про обслуговування кредиту банком були для споживача зрозумілими, і підписання договору було дійсним волевиявленням позичальника, спрямованим на реалізацію бажання отримати кредитні кошти на умовах обов`язковості їх повернення зі сплатою відсотків і певними негативними наслідками у разі порушення умов, що стосуються повернення кредитних коштів та сплати відсотків

Зі змісту Паспорту споживчого кредиту від 01.01.2020 року (а.с.11), який підписаний позивачем остання письмово підтвердила, що отримала та ознайомилася з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальність вартість кредиту, надані виходячи із обраних умов кредитування. ОСОБА_1 підтвердила про отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптований договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для позивача, в тому числі в разі невиконання позивачем зобов`язань за таким договором.

Встановлено, що ОСОБА_1 була повідомлена про: суму/ ліміт кредиту, що становить 18330,00 грн.; строк кредитування - 36 місяців; процентну ставку, відсотків річних - 15%; тип процентної ставки змінювана; плату за обслуговування кредитної заборгованості -2.45% щомісячно від початкової суми кредиту; загальні витрати за кредитом, грн. 39212,95; орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача за весь строк користування (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) - 39212,95 грн.; реальну річну процентну ставку, відсотків річних 104.11796571% тощо.

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним п.1.5 Кредитного договору, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доведення факту ненадання відповідачем інформації про умови кредитування при укладенні договору. Водночас, встановлено, що позичальник ознайомилась з паспортом споживчого кредиту 11.01.2020 року, що підтверджується її підписом. За даних обставин, посилання на те, що кредитор приховав від неї повну та достовірну інформацію про умови кредитування та реальну ціну фінансової послуги спростовуються вищезазначеними доказами.

Посилання апелянта на Постанову Верховного Суду України від 01.04.2020 у справі № 583/3343/19 не можуть слугувати підставою для задоволення позову, оскільки таке рішення та наведена практика ВС була сформована у справі щодо інших фактичних обставин, які не є подібними з обставинами у даній справі.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких суд дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09 листопада 2021року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 жовтня 2023 року.

Головуючий О.О.Панченко

Судді В.П. Пікуль

Т.В.Одринська