КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/9038/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2023 року місто Київ

справа №757/9827/20-ц

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 06 грудня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Підпалого В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив:

стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість у розмірі 270208,03 грн.

В мотивування вимог посилався на те, що 04 вересня 2018 року між ним та відповідачем був укладений договір позики №04/09/18-4, предметом якого було передання у власність ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 914916,36 грн., що за курсом НБУ на день укладання договору було еквівалентно 32240 доларів США.

Вказував, що з метою забезпечення виконання зобов`язань відповідачем, 04 вересня 2018 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір застави транспортного засобу, автомобіля марки «BentleyContinental», 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

24 січня 2019 року між сторонами була укладена додаткова угода до договору позики №04/09/18-4 від 04 вересня 2018 року, якою було уточнено, що позивач передав у власність відповідача грошові кошти в розмірі 961872, 92 грн., що за курсом НБУ на день укладення цієї додаткової угоди було еквівалентно 34720 доларів США.

07 червня 2019 року між сторонами була укладена додаткова угода № 2 до договору позики, якою було уточнено, що позивач передав у власність відповідача грошові кошти в розмірі 923403,43 грн., що за курсом НБУ на день укладення цієї додаткової угоди було еквівалентно 34720 доларів США. Остаточний строк повернення позики до 04 вересня 2019 року.

Зазначав, що у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору та не повернення коштів у строк визначений договором, 21 жовтня 2019 року приватним нотаріусом КМНО Євтушок І.О. було вчинено виконавчий напис нотаріуса на договорі застави, а 03 лютого 2020 року були електронні торги, за результатами яких автомобіль «Bentley Continental», 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , було реалізовано за 776000 грн., з яких на рахунок продавця, з урахуванням вирахування суми винагороди ДП «СЕТАМ», було перераховано грошові кошти в сумі 737200 грн.

Посилався на те, що оскільки сум, стягнутих від реалізації предмету застави недостатньо для погашення заборгованостіза договором позикиу повному обсязі, а тому у відповідача перед позивачем залишилася наявна заборгованість у сумі 810624,19 грн.

Вказував, що оскільки сума у розмірі 810624,19 грн. є великою, враховуючи часткове виконання відповідачем зобов`язань за договором шляхом звернення стягнення на предмет застави, вважає за можливе зменшити суму заборгованості до 270208,03 грн., яку і просить стягнути з ОСОБА_2 .

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 06 грудня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що він має право задовольнити свої майнові вимоги, які повністю не покрилися в результаті звернення стягнення на предмет застави, а саме автомобіль «Bentley Continental», 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті його продажу шляхом проведення електронних торгів, у повному обсязі, у зв`язку з чим і звертається до суду.

Вказував, що суд першої інстанції невірно застосував норми права щодо договору позики.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Відповідач у судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом надіслання повістки на адресу реєстрації місця проживання. Однак конверт з повісткою повернувся на адресу апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається, що відповідач ОСОБА_2 про час та дату розгляду справи належним чином повідомлена.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі №352/54/19.

А відтак, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідача на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних доказів, які б підтверджували передачу коштів відповідачеві, а тому будь-яка обіцянка позикодавця надати позику в майбутньому не має юридичного значення, оскільки саме факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою позичальника.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов'язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Частинами першою, другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, досліджуючи борговурозпискучи договірпозики, суд повиненвиявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

У разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування ст.ст.1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі №6-1967цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-цта постановах Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі №524/4946/16-ц, від 20 січня 2021 року у справі №357/13897/16-ц.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Така позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постановівід 07 липня 2020 року у справі №296/10217/15-ц.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, 04 вересня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики №04/09/18-4, відповідно до п.1 якого позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти у розмірі 914916,36 грн., що за курсом НБУ на день укладення цього договору еквівалентно 32240 доларів США. Позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк та згідно з визначеними цим договором умовами сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим договором буде 32240 доларів США, за курсом НБУ на дату здійснення платежу, до 04жовтня 2018 року. Позика є безпроцентною.

У п.2 вказаного договори сторони зазначили, що сума позики, визначена у п.1 даного договору отримана позичальником від позикодавця до моменту підписання даного договору у повному обсязі.

Згідно з п.10 договору позики у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

За несвоєчасне повернення позики (її чергової частини за графіком) позичальник сплачує позикодавцю неустойку в розмірі 1% за кожен календарний день існування простроченої заборгованості, від суми заборгованості.

04 вересня 2018 року між сторонами був укладений договір застави транспортного засобу, а саме автомобіля марки «Bentley Continental», 2010 року випуску, тип - загальний легковий седан - В, колір - синій, д.н.з. НОМЕР_1 .

24 січня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була укладена додаткова угода №1 до договору позики №04/09/18-4 від 04 вересня 2018 року, якою були внесені зміни до п.п.1, 5, 6 договору, а саме сторони погодили, що позивач передав у власність відповідача грошові кошти в розмірі 961872,92 грн., що за курсом НБУ на день укладення цієї додаткової угоди було еквівалентно 34720 доларів США. Визначено графік повернення позичальником грошових коштів (п.5).

07 червня 2019 року між сторонами укладена додаткова угода №2 до договору позики №04/09/18-4 від 04 вересня 2018 року, якою були внесені зміни до п.п.1, 5, 6 договору позики, а саме сторони погодили, що позивач передав у власність відповідача грошові кошти в розмірі 923403,43 грн., що за курсом НБУ на день укладення цієї додаткової угоди було еквівалентно 34720 доларів США, визначено графік повернення позичальником грошових коштів: 32978,69 грн. - до 04 липня 2019 року, 32978,69 грн. - до 04 серпня 2019 року, 857446,05 грн. - до 04 вересня 2019 року. Позика може бути повернута позикодавцю достроково (п.6).

В іншій частині договір позики №04/09/18-4 від 04 вересня 2018 року залишено без змін.

Дослідивши договір позики та додаткові угоди до нього вбачається, що вони містять необхідні умови договору позики, зокрема, дату їх складання, отримання грошових коштів в конкретно визначеній сумі та у конкретної особи, та зобов`язання щодо їх повернення, строк повернення.

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції неналежним чином дослідив умови договору позики, зокрема п.2 про те, що сума позики, визначена у п.1 договору позики отримана позичальником від позикодавця до моменту підписання даного договору у повному обсязі, а відтак дійшов помилкового висновку, що позивачем не надано суду належних доказів, які б підтверджували передачу коштів відповідачеві.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з невиконанням відповідачем покладених на неї зобов`язань, позивач звернувся до приватного нотаріуса КМНО Євтушок І.О. про звернення стягнення на предмет застави в безспірному порядку шляхом вчинення виконавчого напису нотаріусу.

21 жовтня 2019 року приватним нотаріусом КМНО Євтушок І.О. було вчинено виконавчий напис нотаріуса на договорі застави, відповідно до якого пропонувалося звернути стягнення на предмет застави, а саме автомобіль марки «Bentley Continental», 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до виконавчого напису, загальна сума, що підлягала стягненню - 1547824,19 грн., яка складається з основної заборгованості 830637,56 грн., неустойки - 701786,63 грн., витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису - 15400 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Н.В. від 22 жовтня 2019 року було відкриття виконавчого провадження НОМЕР_3 з виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса.

23 жовтня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павлюком Н.В. було винесено постанову про арешт автомобіля марки «Bentley Continental», 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , який було вилучено в рамках даного виконавчого провадження та передано до ДП «Сетам» для реалізації шляхом проведення електронних торгів.

Електронні торги були проведені 03 лютого 2020 року, за результатами чого автомобіль марки «BentleyContinental», 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 було реалізовано за 776000 грн., з вирахування суми винагороди ДП «Сетам», було перераховано позивачу грошові кошти у сумі 737200 грн.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом вказував на те, що оскільки сум, стягнутих від реалізації предмету застави недостатньо для погашення заборгованості за договором позики у повному обсязі, а тому у відповідача перед позивачем залишилася наявна заборгованість у сумі 810624,19 грн. Зазначав, що оскільки сума у розмірі 810624,19 грн. є великою, враховуючи часткове виконання відповідачем зобов`язань за договором шляхом звернення стягнення на предмет застави, вважає за можливе зменшити суму заборгованості до 270208,03 грн., яку і просить стягнути з ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки відповідач не виконала у повному обсязі свої зобов`язання за договором позики, не повернула взяті у борг кошти у визначений строк, сум, стягнутих від реалізації предмету заставинедостатньо для погашення заборгованостіза договором позикиу повному обсязіта виходячи з принципу диспозитивності, колегія суддів вважає, що наявні підстави для стягнення для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 270208,03 грн.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6755,20 грн.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 06 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованостізадовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 заборгованість у розмірі 270208 грн. 03 коп. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6755 грн. 20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 жовтня 2023 року.

Головуючий:

Судді: