Справа № 489/4588/23
Провадження № 2/489/1927/23
РІШЕННЯ

Іменем України

09 жовтня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Костюченка Г.С., при секретарі Ревицької Р.В., за участю представника позивача - адвоката Тимченко Анастасії Олександрівни, розглянувши у порядку загального позовного провадження в залі судових засідань Ленінського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів

встановив

В серпні 2023 року позивач через свого представника адвоката Тимченко А.О. звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва з нього на користь ОСОБА_4 було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частки всіх його доходів, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва з нього на користь ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/6 частки всіх його доходів, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

На теперішній час позивач не працює та не отримує соціальну допомогу, тому не може сплачувати аліменти у розмірі 5/12 або 41% всіх своїх доходів.

В зв`язку з чим просив змінити спосіб стягнення аліментів на аліменти в твердій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку замість частки всіх його доходів, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку замість 1/6 частки всіх його доходів, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.08.2023, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26.09.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача, позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позову відмовити, посилаючись на безпідставність позовних вимог, та їх недоведеність, сума аліментів, на думку відповідача, є справедливою та достатньою.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Дослідивши докази у справі, вислухавши сторін, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва, яке набрало законної сили 27.09.2010 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частки всіх його доходів, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, 12.10.210 було видано виконавчий лист № 2-4950.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва, яке набрало законної сили 13.10.2014 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/6 частки всіх його доходів, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, 20.10.2014 було видано виконавчий лист № 2/489/2461.

Зазначені обставини підтверджуються копіями Постанов про відкриття виконавчого провадження, які знаходяться в матеріалах справи.

Позивач просить стягувати з нього аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку замість частки всіх його доходів, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку замість 1/6 частки всіх його доходів, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до положень, що містяться у частинах 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою ВР України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року і набула чинності 27 вересня 1991 року) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтями 180, 181 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Стаття 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог та заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. (ч. 3 ст. 181 СК).

Суд вважає, що позивач звертаючись до суду з позовом про зміну розміру аліментів, фактично просив замінити спосіб стягнення аліментів, який відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України може бути змінений за позовом одержувача аліментів.

Враховуючи викладене, а також оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, та їх взаємний зв`язок, суд вважає, що доводи позову не ґрунтуються на законі, не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, та достатніх обставин, з якими закон пов`язує можливість зміни способу стягнення аліментів в даному спорі, не встановлено, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 89, 259, 264,265 ЦПК України, суд

вирішив

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення (підписання) або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 09.10.23.

Суддя Г. С. Костюченко