Номер провадження: 22-ц/813/1557/23
Справа № 497/1683/2020
Головуючий у першій інстанції Кравцова А. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Болградського районного суду Одеської області від 04 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИВ:

07 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Болградського районного суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про захист прав споживачів, яким просила визнати недійсним договір позики №0474-3996 від 30.08.2020, що був укладений між нею та відповідачем. В обґрунтування своїх вимог стверджувала, що вищевказаний договір позики нею не підписаний та не містить всіх істотних умов, крім того, вона не була повідомлена відповідачем письмово щодо усієї необхідної інформації щодо умов цього договору, тому ця угода містить ознаки нечесної підприємницької діяльності з боку відповідача та вводить її, позивача, в оману, що відповідно до ст.230 ЦК України, ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів» - є підставою для визнання договору недійсним. Крім того, на думку позивача, договором встановлено вимогу щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) в разі невиконання ним зобов`язань за договором, у самому договорі не вказана ціна та сукупна вартість кредиту, що також відповідно до ст.215 ЦК України, ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» є підставою для визнання договору недійсним (а.с.1-4).

04 червня 2021 року рішенням Болградського районного суду м. Одеси у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про захист прав споживачів відмовлено (а.с.83-87).

07 липня 2021 року ОСОБА_1 направила засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу на рішення Болградського районного суду Одеської області від 04 червня 2021 року. Апелянт вважає, що судом не враховано, що умови спірного договору суперечать нормам Закону України «Про захист прав споживачів». На рахунок цього апелянт зазначає, що в даному випадку кредитний договір не відповідає принципу добросовісності і тому призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін та підлягає визнанню недійсним з підстав порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів». На думку апелянта банком було проігноровано умову щодо ознайомлення ОСОБА_1 під час укладання спірного договору з усіма умовами. Адже, як зазначає апелянт, банком не було повідомлено письмово всю необхідну інформацію щодо умов договору, крім того, апелянт наголошує, що банк скористався тим, що ОСОБА_1 бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору. Тому, апелянт просить суд скасувати рішення Болградського районного суду Одеської області від 04.06.2021 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю (а.с.90-92).

21.10.2021 від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» надійшов відзив на апеляційну скаргу. Відповідач зазначає, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, а тому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги. В обґрунтування свого відзиву відповідач посилається на те, що умови кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем, позичальником не виконані. Кредитний договір укладений в порядку передбаченому діючим законодавством. Укладення кредитного договору в електронній формі є таким, що укладений в письмовому вигляді. Укладення кредитного договору визнається як відповідачем, так і позивачем. Тому дані обставини не підлягають доказуванню. Кредитний договір укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи веб-сайту відповідача. Позивач в момент реєстрації на сайті створив власний особистий кабінет, який є сукупністю захищених сторінок. Особистий кабінет забезпечує позивачу повну взаємодію з відповідачем, постійний доступ до договору та іншої інформації. Відповідно до діючих на момент укладення кредитного договору правил, позивач на сайті здійснив заповнення заявки на отримання кредиту, вказав всі дані; заява подавалася позивачем через особистий кабінет; відповідач проінформував позивача про прийняте рішення щодо видачі кредиту (смс-повідомленням на телефонний номер та електронним листом на адресу електронної пошти позивача) з гіперпосиланням на пропозицію позивача щодо укладення договору; позивач в особистому кабінеті ознайомився з пропозицією відповідача щодо укладення електронного договору; позивач надав відповідь відповідачу електронним повідомленням про ознайомлення та повне і безумовне прийняття оферти відповідача, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором; відповідач надав підтвердження про укладення договору шляхом розміщення інформації в особистому кабінеті позивача та направлення примірника договору на адресу електронної пошти позивача.

Відповідач зауважує, що позивачем були здійснені дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення договору. Без відповідних дій з боку позивача укладення договору було б неможливим. Відповідно до п. 11 Договору позивальник підтверджує, що до укладення договору отримав від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України та забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Також, відповідач зауважив, що спірний кредитний договір від 30.08.2020 є вже 6 договором, укладеним між позивачем та відповідачем, попередні договори позивачем виконані в повному обсязі (а.с. 109-114).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 11, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці та тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

В судовому засіданні, яке проводилося в режимі відеоконференції, представник відповідача ОСОБА_2 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги. Апелянт в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Відповідно до п. 1.2.3 Правил організації ефективного цивільного судочинства (далі Правила), затверджених рішенням Ради суддів України № 14 від 28.02.2020 (https://oda.court.gov.ua/sud4813/inshe/1/) суд повідомляє сторони та їх представників шляхом надіслання судової повістки, смс-повідомлення, листом, телефоном, факсом чи електронною поштою. Крім того, суд має право визнати сторону повідомленою з використанням електронного Списку судових справ, призначених до розгляду на офіційному сайті суду у разі якщо за обставинами справи вказана сторона ініціювала відповідну стадію процесу (подавала позов, апеляційну скаргу), або була присутня в судовому засіданні, або не була присутня в судовому засіданні, проте достеменно знала про його призначення, зокрема, подавала клопотання про його відкладення.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржуване заочне рішення суд першої інстанції виходив з того, що:

в обґрунтування вимог позивача, представник у позові зазначав про порушення відповідачем при укладенні оспорюваного правочину вимог чинного законодавства, а саме, відсутність його підпису на договорі, однак, ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків, яка оформлена в електронній формі;

будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому виді (статті 205,207 ЦК України);

позивач без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету не зміг би укласти кредитний договір із відповідачем, тому укладення кредитного договору у запропонованій відповідачем формі відповідало внутрішній волі позивача і цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі;

відповідач надав позичальнику в повному обсязі всю необхідну інформацію, кредитний договір містить усі умови, передбачені положеннями ЗУ «Про споживче кредитування», сторони узгодили всі істотні умови договору, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, тощо, позивач особистими електронними підписами засвідчила, що вона погодилася на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними;

через особливість укладання договору позики в електронній формі, тобто з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, яке здійснюється дистанційно відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», виключається прямий контакт позичальника з позивачем та можливість спонукання позичальника до укладання договору, можливість застосування до нього фізичного чи психічного тиску. Таким чином, укладання Договору позики на визначених в ньому умовах є результатом вільного волевиявлення сторін, у т.ч.позивача шляхом вчинення спільних дій та не суперечать вимогам чинного законодавства;

позивачем не заперечується факт укладення ним з відповідачем спірного кредитного договору, та не заперечується сам факт отримання кредитних коштів на умовах і у спосіб, що визначені спірним Договором;

умови договору позики не призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позивача і не є несправедливими. Принцип рівності сторін не порушений укладанням договором позики;

згода позивача з умовами надання позики на погоджених умовах, в тому числі й умовах відповідальності позичальника в разі невиконання ним зобов`язань за договором, та встановленням з відповідачем правових відносин підтверджена тією обставиною, що після отримання від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» суми позики, позивачем не здійснено зворотного переказу коштів відповідача як помилково одержаних;

спірний кредитний договір не суперечить вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів», а тому доводи позивача про відсутність в неї наміру на укладання 30.08.2020 кредитного договору за №0474-3996 з відповідачем є безпідставними.

Тому суд вирішив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи 30.08.2020 між ОСОБА_1 та ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» було укладено кредитний договір «Стандарт» № 0474-3996 шляхом ідентифікації позивача та використання нею електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, невід`ємною частиною якого є Правила надання грошових коштів у кредит. За умовами договору відповідач надав, а позивач отримала кредит в розмірі 7700 грн строком на період дії кредиту на 21 день.

Відповідно до п.4 вказаного Договору розмір відсотків становить 2 % від Суми Кредиту за кожен день користування, які нараховуються з першого дня перерахування позичальнику суми кредиту до закінчення визначеного кредитним Договором строку, на який надається Кредит; річна відсоткова ставка встановлена Договором у 730 %.

Відповідно до п.5 Договору, сукупна вартість Кредиту (вартість користування Кредитом) складає 142 % від суми Кредиту (у відсотковому вираженні) або 10934 грн та включає в себе відсотки за користування Кредитом 42 % від суми Кредиту (у відсотковому вираженні) або 3234 грн (у грошовому вираженні).

Відповідно до п.6 Договору, в разі, якщо позичальник не повернув суму кредиту у строк, встановлений пунктом 2, за весь час прострочення, включаючи день погашення кредиту, кредитодавець має право нарахувати, згідно вимог чинного законодавства України, з урахуванням обмежень, визначених п.5 ч.3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», а позичальник зобов`язаний сплатити до 2 % (включно) пені від неповерненої суми кредиту за кожен день прострочення.

Пунктом 11 договору передбачено, що позичальник отримав від кредитодавця до укладення цього Договору інформацію, зазначену у ч.2 ст.12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання (а.с. 33).

Вказаний договір було укладено через веб-сайт відповідача та підписано позивачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), про що зазначено в договорі (а.с. 33).

Відповідно до положень ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

За змістом ч. 5 ст. 11 цього Закону включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 цього Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ст. 12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Враховуючи наведене апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету не змогла би укласти кредитний договір із відповідачем, тому укладення кредитного договору у запропонованій відповідачем формі відповідало внутрішній волі позивача і цей правочин відповідно до діючого законодавства вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

При цьому, як правильно зауважив суд першої інстанції відповідач надав позичальнику в повному обсязі всю необхідну інформацію, кредитний договір містить усі умови, передбачені положеннями ЗУ «Про споживче кредитування», сторони узгодили всі істотні умови договору, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, тощо, позивач особистими електронними підписами засвідчила, що вона погодилася на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними.

В своїй апеляційній скарзі позивач посилалася на те, що кредитний договір порушує принцип добросовісності та призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків, разом з тим, апелянт обмежилась лише посиланням на положення законодавства та не навела жодних обґрунтувань в чому саме полягає недобросовісність дій відповідача та яким саме чином спірний кредитний договір призвів до істотного дисбалансу договірних прав.

Посилання апелянта на те, що відповідач не надав всю необхідну інформацію щодо умов договору спростовуються матеріалами справи. Одночасно апеляційний суд зауважує, що відповідач неодноразово зазначав, що позивач регулярно користувалась послугами кредитування (спірний кредитний договір є шостим договором) та попередні договори були виконані нею в повному обсязі. Вказані обставини не були спростовані в процесі розгляду справи стороною позивача.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, з врахуванням вище наведеного, оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не спростували висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 04 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

Повний цієї текст постанови складений 06 жовтня 2023 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк