ЛЕТИЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер судової справи №678/396/23
Номер провадження №2-678-175/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 року смт Летичів

Летичівський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Ходоровського І.Б.,

за участю секретаря судового засідання Козка Л.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду смт Летичів у порядку загального позовного провадження, у відсутність учасників справи, без фіксування судового засідання технічними засобами, за наявними у справі матеріалами, справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області про встановлення факту проживання в зареєстрованому шлюбі та визнання права на земельну частку (пай),

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. 23 березня 2023 року до суду надійшла позовна заява (а.с. 1-2) ОСОБА_1 , вимоги в якій за заявами її представника - адвоката Князюка Д.К. від 26 травня 2023 року і від 27 вересня 2023 року фактично зменшені, за змістом якої ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , після смерті якого залишилось спадкове майно у вигляді земельної частки (паю) площею 2,43 в умовних кадастрових гектарах згідно сертифікату серії НОМЕР_12, спадщину фактично прийняла його дружина ОСОБА_3 , яка на день смерті була зареєстрована і проживала з ним за однією адресою.

Позивач ОСОБА_1 вступила в спадкові права після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , отримавши 25 січня 2023 року свідоцтво про право на спадщину за законом, однак оформити спадщину на земельну частку (пай), що належала померлому ОСОБА_2 , спадщину після якого прийняла його дружина ОСОБА_3 , в нотаріальному порядку виявилось неможливим, адже відсутнє свідоцтво про реєстрацію шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , тому позивачу нотаріусом рекомендовано звернутись до суду.

За цих обставин, з урахуванням заяв представника позивача, позивач ОСОБА_1 просить суд визнати за нею право на спадкове майно, що належало померлому ОСОБА_2 - на земельну частку (пай) площею 2,43 в умовних кадастрових гектарах.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

2. 27 вересня 2023 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Князюк Д.К. подав заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника.

3. 27 вересня 2023 року представник відповідача - Летичівської селищної ради Коберник О.В. подала заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають, проти позову не заперечують.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

4. 04 лютого 1938 року ОСОБА_2 (так зазначено у документі) і ОСОБА_3 (так зазначено у документі) уклали шлюб, після укладання шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові - ОСОБА_2 , дружині - ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 90, 92).

5. ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_7 (так в документі), його батьками є ОСОБА_2 (так зазначено у документі) і ОСОБА_3 (так зазначено у документі), що підтверджується записом акта про народження №12 від 08 вересня 1940 року (а.с. 51-52, 65-67).

6. ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Прилужне Летичівського району Хмельницької області народилася ОСОБА_1 , її батьками є ОСОБА_7 , ОСОБА_12 .

16 листопада 1993 року ОСОБА_13 і ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_1 (згідно копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 05 липня 2008 року ОСОБА_13 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 36 років в с. Голенищево Летичівського району Хмельницької області).

23 листопада 2010 року ОСОБА_15 і ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_1 .

Ці відомості підтверджуються копіями: свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 23 листопада 1976 року, свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_3 від 23 листопада 2010 року, Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №2 від 21 грудня 2022 року, паспорта громадянина України серія НОМЕР_4 від 28 грудня 2010 року (а.с. 3-4, 8-10, 68, 70, 71, 72, 73-74).

7. ІНФОРМАЦІЯ_6 у віці 53 років в с. Прилужне Летичівського району Хмельницької області помер ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженець с. Прилужне Летичівського району Хмельницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_5 , виданого повторно 03 березня 2023 року, Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №0 від 25 січня 2023 року (а.с. 17, 69).

8. ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 84 років в с. Прилужне Летичівського району Хмельницької області помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженець с. Прилужне Летичівського району Хмельницької області, що підтверджується копією запису акта про смерть №4 від 17 січня 1996 року, копією свідоцтва про смерть НОМЕР_6 від 17 січня 1996 року, копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_7 , виданого повторно 11 травня 2023 року (а.с. 46-47, 50, 91-зворот).

9. ІНФОРМАЦІЯ_9 у віці 85 років в с. Прилужне Летичівського району Хмельницької області померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , уродженка с. Майдан-Голенищівський Летичівського району Хмельницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_8 , виданого повторно 21 грудня 2022 року (а.с. 5, 62).

10. 23 листопада 2022 року Летичівською селищною радою Хмельницького району Хмельницької області видана довідка про те, що за станом на 14 січня 1996 року померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 був зареєстрований по АДРЕСА_1 . На день смерті померлого за цією адресою разом з ним була зареєстрована його дружина ОСОБА_3 , яка фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка, речі померлого знаходились в її користуванні та володінні (а.с. 6).

11. 28 листопада 2022 року Летичівською селищною радою Хмельницького району Хмельницької області видана довідка про те, що за станом на 16 вересня 2001 року померла ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . На день своєї смерті померла за цією адресою була зареєстрована одна. В спадщину після її смерті вступила ОСОБА_1 , речі померлої знаходяться в її користуванні та володінні (а.с. 63).

12. 28 листопада 2022 року Летичівською селищною радою Хмельницької області надано витяг з погосподарських книг Голенищівської сільської ради Летичівського району Хмельницької області за період з 1953 по 2005 роки за змістом якого: голова сім`ї - ОСОБА_2 (вказано прізвище також як ОСОБА_6 , зазначено дві дати народження - ІНФОРМАЦІЯ_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), дружина - ОСОБА_3 (вказано прізвище також як ОСОБА_6 , зазначено дві дати народження - квітень 1916 року народження, ІНФОРМАЦІЯ_10 , померла ІНФОРМАЦІЯ_9 ), син - ОСОБА_7 , вересень 1940 року народження (вибув - у період 1961-1963 роки), дочка - ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_12 (вказано прізвище також як ОСОБА_18 , після 1971 року відсутні відомості про проживання за даною адресою), дочка - ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_13 (вказано прізвище також як ОСОБА_19 , у 1969 році - вибула) (а.с. 15-16).

13. 01 грудня 2022 року Хмельницький обласний державний нотаріальний архів видав архівну довідку, що спадкова справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_3 , в 2001-2004 роках не заводилась (а.с. 64).

14. 16 грудня 2022 року Сектор №2 Відділу №1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області повідомив, що ОСОБА_2 у списку - членів громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства Селянської спілки «Прогрес» с. Голенищево, що є додатком до державного акта на право колективної власності на землю серії ХМ №09, виданого 05 вересня 1995 року. На підставі розпорядження Летичівської райдержадміністрації №89 від 01 квітня 1997 року на ім`я ОСОБА_2 був виготовлений Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_13, зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Летичівською районною державною адміністрацією Хмельницької області 10 квітня 1997 року за №1281. Сертифікат не отриманий власником у зв`язку зі смертю та знаходиться на зберіганні у Відділі. Державний акт на право власності на землю, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Голенищівської сільської ради взамін сертифікату на ім`я ОСОБА_2 не видавався.

Відповідно до державного акта на право колективної власності на землю серії ХМ №09, який видано 05 вересня 1995 року Селянській спілці «Прогрес» с. Голенищево Голенищівською сільською радою народних депутатів Летичівського району Хмельницької області, ОСОБА_2 , с. Прилужне, у списку за №810.

Згідно копії Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_12 ОСОБА_2 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Селянської спілки «Прогрес», місцезнаходження якого - с. Голенищево Летичівського району Хмельницької області, розміром 2,43 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с. 13, 14 101-104).

15. 10 січня 2023 року Державний архів Хмельницької області повідомив, що в книгах реєстрації актових записів про шлюб по с. Прилужне Летичівського району Хмельницької області за 1945 рік запис про одруження ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не значиться (а.с. 7).

16. 25 січня 2023 року приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу видано Свідоцтво про право на спадщину за законом згідно якого на підставі ст. 529 ЦК Української РСР 1963 року та п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 , є її внучка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батько якої ОСОБА_7 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 . Спадщина складається з права на земельну частку (пай), яке перебуває у колективній власності селянської спілки «Прогрес», місцезнаходження якої за адресою: Хмельницька область, Хмельницький (колишній Летичівський) район, с. Голенищево, розміром 2,43 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належало спадкодавцю на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0250920, виданого 08 квітня 1997 року Летичівською районною державною адміністрацією Хмельницької області, згідно рішення Летичівської районної державної адміністрації від 01 квітня 1997 року №89 та зареєстрованого 10 квітня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №892 (а.с. 11, 83, 85).

17. 25 січня 2023 року приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу повідомлено ОСОБА_1 , що вона не може надати документи, що підтверджують факт шлюбних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , можливості встановити, що вони перебували у шлюбних відносинах не має, у неї відсутній оригінал правовстановлюючого документу, що підтверджує право на земельну частку (пай). Для оформлення спадкових прав на спадкове майно рекомендовано звернутись до суду (а.с. 18, 87).

18. 10 травня 2023 року Хмельницьким обласним державним нотаріальним архівом видана архівна довідка згідно якої після померлого ІНФОРМАЦІЯ_15 ОСОБА_2 заведена спадкова справа №244 від 12 серпня 1997 року, спадкоємцям - дружині ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за законом: 12 серпня 1997 року за р. №2129 на компенсаційні виплати в сумі 660 німецьких марок за рахунок коштів ФРН, як особі, яка була насильно вивезена на примусові роботи до Німеччини. Подружні відносини - підтверджені (а.с. 53, 93-зворот, 94).

19. Свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_22 суду показали, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є їх рідними дідусем та бабусею, проживали в с. Прилужне Летичівського району Хмельницької області як одна сім`я, вели спільне господарство, у них було троє дітей: ОСОБА_7 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 . Догляд за дідусем і бабусею до їх смерті здійснювала їх рідна сестра - позивач ОСОБА_1 , вони щодо оформлення спадщини до нотаріуса не зверталися і не претендують на вказане майно, спору про майно між ними, як сестрами, немає.

Свідок ОСОБА_23 надала суду фактично аналогічні показання, що й свідки ОСОБА_21 і

ОСОБА_22. ІV. ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

20. Як зазначено у ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В силу ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

21. У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай) (абз. 1). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю (абз. 2).

22. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004 року роз`яснено, що згідно зі статтею 25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості) (п. 23).

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу X «Перехідні положення» ЗК України) (абз. 1 п. 24). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі, й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку (абз. 2 п. 24). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність (абз. 3 п. 24).

23. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЗК України 1990 року (був чинним на момент видачі державного акта на право колективної власності на землю) (тут і далі в редакції від 22 червня 1993 року) земельні відносини в Україні регулюються цим Кодексом та іншими актами законодавства України і Республіки Крим, що видаються відповідно до нього.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 ЗК України 1990 року землі, що перебувають у державній власності, можуть передаватися в колективну або приватну власність і надаватися у користування, у тому числі в оренду, за винятком випадків, передбачених законодавством України і Республіки Крим.

В силу ст. 5 ЗК України 1990 року суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств (ч. 2). Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу (ч. 9).

Законодавець у ст. 22 ЗК України 1990 року визначив, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право (ч. 1). Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється (ч. 2).

Як зазначено у ст. 23 ЗК України 1990 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (ч. 1). Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян (ч. 2). Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України (ч. 3).

24. У Законі України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» передбачено, що колективне сільськогосподарське підприємство (надалі - підприємство) є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування (ч. 1 ст. 1). Членство в підприємстві грунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів (ч. 1 ст. 5).

25. Указом Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) (п. 1). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю (п. 2).

26. З огляду на зазначене, особа набуває право на земельний пай за наявності зокрема таких умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.

Вказаний висновок узгоджується із висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 02 березня 2020 року у справі №573/813/19-ц, від 13 травня 2020 року у справі №627/66/17, від 20 травня 2020 року у справі №384/642/17, від 02 вересня 2020 року у справі №530/311/19, від 22 жовтня 2020 року у справі №149/2978/18, від 16 грудня 2020 року у справі №637/672/19-ц, від 23 грудня 2020 року у справі №609/1117/18, від 16 червня 2021 року у справі №137/1642/19.

27. Отже, паюванням земель є визначення розміру земельної частки (паю) виключно у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

28. Право на земельну частку (пай) виникає з моменту видачі акта на право колективної власності на землю у членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, зазначених у списку, що додається до державного акта (постанова Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі №192/1822/21).

Член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, в тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Водночас, на відміну від земельної ділянки, земельна частка (пай) не має свого матеріального втілення. Пай є лише правом одержати у власність земельну ділянку зі складу певного масиву землі. Земельна частка (пай) має особливий юридичний статус. Головною особливістю земельної частки є те, що вона не є земельною ділянкою, зокрема не визначена в натурі (її межі невідомі до моменту виготовлення і затвердження технічної документації) і не має унікального кадастрового номера. Це лише документально оформлене право людини на майбутнє отримання у власність земельної ділянки із земель, зокрема колишніх КСП (постанова Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі №127/6627/22).

29. Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) визначає Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

У абз. 1-4 ст. 1 означеного Закону вказано, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).

Відповідно до ст. 2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією (ч. 1). Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) (ч. 2).

Згідно з ч. 1 ст. 3 даного Закону підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.

У ст. 13 Закону визначено, що нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю) (ч. 1). Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості) (ч. 2). Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. З моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. У разі якщо договір оренди невитребуваної (нерозподіленої) земельної ділянки, переданої в оренду в порядку, визначеному цією статтею, закінчився у зв`язку з набуттям права власності на неї до збирання врожаю, посіяного орендарем на земельній ділянці, орендар має право на збирання такого врожаю. Власник земельної ділянки має право на відшкодування збитків, пов`язаних із тимчасовим зайняттям земельної ділянки колишнім орендарем, у розмірі пропорційно до орендної плати з дня припинення договору до дня збирання врожаю (ч. 3). У разі якщо до 1 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки (ч. 4).

30. Законом України «Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», постановами Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801 та від 04 лютого 2004 року № 122, спільним наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства сільського господарства и продовольства України та Академії аграрних наук від 04 жовтня 1996 року № 47/172/48, Рекомендаціями по складанню проектів роздержавлення і приватизації земель сільськогосподарських підприємств і організацій, затвердженими 15 травня 1992 року Державним комітетом України по земельних ресурсах, Міністерством сільського господарства і продовольства України, Міністерством у справах роздержавлення власності і демонополізації виробництва України встановлено, що з числа земель, які підлягають роздержавленню та приватизації створюється резервний фонд.

Резервний фонд використовується у тому числі, для надання земельних ділянок особам, які незаконно були позбавлені права на земельну ділянку, до яких відносяться також громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

31. Згідно ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності (ч. 1). Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (ч. 3).

Згідно Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності (п. 4). Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом (п. 5).

32. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року (абз. 2 п. 1). У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного Кодексу Української РСР (ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом (абз. 3 п. 1). Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають (абз. 2 п. 23). У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (абз. 3 п. 23).

33. Враховуючи те, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_9 , тому до правовідносин щодо спадкування мають застосовуватись правила ЦК УРСР, які діяли на час їх смерті.

34. Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

За змістом ч. 1 ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

За змістом ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

За змістом ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Законодавець у ЦК УРСР передбачив, що для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ч. 1). Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч. 2).

За змістом ст. 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч. 1). Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу) (ч. 2).

Як зазначено у ч. 1 ст. 554 ЦК УРСР в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

35. У п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 року за № 152/361, вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном (абз. 1).

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього (абз. 2).

V. МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД

36. ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 , перебували у шлюбі, а позивач ОСОБА_1 є їх онукою.

ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_2 , в тому числі, й право на земельну частку (пай) згідно сертифікату НОМЕР_12, однак не оформила своїх спадкових прав на це майно, а позивач ОСОБА_1 вже після смерті ОСОБА_3 прийняла спадщину, що підтверджується довідкою селищної ради від 23 листопада 2022 року та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 25 січня 2023 року.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 мав право на земельну частку (пай) згідно сертифікату НОМЕР_12, який хоча й оформлений як документ після його смерті та відповідно ним не отриманий, однак він був включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю від 05 вересня 1995 року, тому позивач ОСОБА_1 має право на спадкування за законом в порядку ЦК УРСР, як онука.

37. Хоча нотаріус фактично відмовила ОСОБА_1 в оформленні спадщини в порядку спадкування у зв`язку з відсутністю оригінала правовстановлюючого документа - сертифіката НОМЕР_12, водночас за встановлених судом обставин відсутність оригінала сертифіката на земельну частку (пай) не може бути підставою для не реалізації спадкоємцем своїх прав щодо спадкового майна.

VІ. ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

38. У ч. 3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

У п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року роз`яснено, що за змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України (на теперішній час це ч. 4 ст. 206 ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

39. Суд враховує, що Летичівська селищна рада позовні вимоги визнає і не заперечує проти їх задоволення.

Отже, відповідач позовні вимоги фактично визнає, таке визнання є повним і безумовним, не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Летичівська селищна рада жодним чином не оспорює фактичні обставини у даній справі, не ставить під сумнів право позивача спадкувати після спадкодавця право на земельну частку (пай).

40. У зв`язку з тим, що відповідач в підготовчому провадженні позовні вимоги визнав повністю, суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та задоволення позовних вимог у повному обсязі.

41. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивач належними і допустимими доказами довела правомірність своїх вимог.

VІІ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ

42. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У заяві представник позивача вказав, що позивач судові витрати залишає за собою.

Враховуючи засаду (принцип) диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), суд вважає, що судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10-13, 42-43, 49, 76-83, 89, 128, 141, 200, 206, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 351-352, 354-355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на спадкове майно, що належало померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 - на земельну частку (пай) площею 2,43 га в умовних кадастрових гектарах згідно сертифікату серія НОМЕР_12, що належало Селянській спілці «Прогрес», с. Голенищево Летичівського району Хмельницької області.

Судові витрати залишити за позивачем ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

УЧАСНИКИ СПРАВИ:

ПОЗИВАЧ: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка с. Прилужне Летичівського району Хмельницької області, зареєстрована та проживає по АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_9 , тел. ( НОМЕР_10 , інші засоби зв`язку невідомі.

ПРЕДСТАВНИК ПОЗИВАЧА: адвокат Князюк Дмитро Костянтинович, місцезнаходження: АДРЕСА_3 , тел. НОМЕР_14.

ВІДПОВІДАЧ: Летичівська селищна рада Хмельницького району Хмельницької області, місцезнаходження: вул. Героїв Крут, 2/1 смт Летичів Хмельницької області, поштовий індекс 31500, код у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 04404548, тел. (03857) 2-05-20, 2-02-15, електронна пошта: .

Суддя І.Б. Ходоровський