Справа № 281/621/21
Провадження № 2-др/279/19/23
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"10" жовтня 2023 р.
Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Недашківської Л.А., з секретарем Хомутовською М.А., дистанційно за участю представника позивача ОСОБА_1 по цивільній справі №281/621/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АІА ФІНАНС ГРУП" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Коростенського міськрайонного суду перебувала цивільна справа №281/621/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АІА ФІНАНС ГРУП" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Рішенням суду від 13.07.2023 року позовні вимоги задоволено частково, а саме: стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» заборгованість за кредитним договором №1794148 від 19.11.2018 року, станом на 14.12.2018 року в розмірі 3848, 00 грн., судові витрати у розмірі 316,22 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн.
Представником позивача 14.09.2023 року подано апеляційну скаргу на рішення Коростенського міськрайонного суду від 13.07.2023 року.
Відповідно до положень ч.3 ст.365 ЦПК України ухвалою Житомирського апеляційного суду від 21.09.2023 року знято з апеляційного розгляду справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АІА ФІНАНС ГРУП" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та повернуто до Коростенського міськрайонного суду для ухвалення додаткового рішення.
Представник позивача просив суд винести додаткове рішення.
Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного.
19.11.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання кредиту №1794148, відповідно до якого відповідачу на рахунок були перераховані грошові кошти в розмірі 3000 гривень.
Відповідно заявки на отримання кредиту та умов договору, кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 3000 гривень з граничним строком повернення кредиту і плати за користування кредитом - не більше 25 днів, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит та сплатити нараховані проценти в розмірі 848,00 грн. (згідно заявки).
Відповідно до п.2.10 Договору позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити плату за користування кредитом, визначені п. 2.8 Договору, в останній день строку користування кредитом. Періодичних платежів за договором не передбачено.
Крім того, відповідач скористався послугою, щодо продовження строку користуання кредитом, умови якої встанволені розділом ІV Оферти "Угода про відтермінування повернення кредиту", відповідно до якої термін повернення кредиту та відсотків за ним - 21.12.2018 року.
Відповідно до п.2.11 договору процентна ставка за Договором є змінною. Починаючи з другого дня за останнім днем строку користування кредитом плата за користування кредитом збільшується наступним чином: процентна ставка за користування кредитом нараховується щоденно і становить 1,5 % від суми отриманого позичальником кредиту за кожен день з моменту закінчення строку користування, до моменту фактичного повернення кредиту.
При ухваленні рішення не було вирішено питання про стягнення з відповідача процентів, відповідно до п. 2.11 договору стягнути на свою користь проценти в розмірі 44 520,00 грн. та інфляційні втрати в розмірі - 524,03 грн.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.
Щодо вимог про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 1,5 % від суми отриманого позичальником кредиту за кожен день з моменту закінчення строку користування, до моменту фактичного повернення кредиту, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною першою статті 525 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частина 1, 2 ст. 536 вказує, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст. 549 - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Частина 3 ст.549 - пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Системний аналіз ч.2 ст.536, ст.549 , ч.2 ст.625 та статті 627 ЦК України дає змогу дійти висновку, що проценти за користування чужими коштами, які відповідно до договору нараховуються за кожен день прострочення виконання зобов`язання за своєю правовою природою підпадають під визначення пені (правова позиція об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладена у постанові від 05.06.2020 у справі №922/3578/18).
Термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (п. п. 6.20, 6.23 постанови ВПВС від 23.05.2018 у справі №910/1238/17).
Отже, проценти за користування чужими грошовими коштами, які за умовами пункту 2.11 укладеного між сторонами у справі крединого договору нараховуються за кожен день прострочення виконання зобов`язання, за своєю правовою природою, ураховуючи спосіб їх обчислення за кожен день прострочення, підпадають під визначення пені.
Зміст умов п.2.11 кредитного договору дають підстави дійти висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на зазначених договірних засадах.
Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних витрат в розмірі 542,03 грн., суд зазначає наступне.
Стаття 1050 ЦК України зазначає, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Тобто, дана норма передбачає отримання кредитором гарантій належного виконання зобов`язань боржником у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, однак вже після закінчення строку виконання основного зобов`язання.
При вирішенні питання про стягнення коштів, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 06.02.2019 року у справі № 175/4753/15-ц, яким роз`яснено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
З огляду на зазначене, суд вбачає правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних збитків в розмірі 524,03 гривень.
Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судові витрати стягуються відповідно до розміру задоволених вимог.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 247,270 ЦПК України,
У Х В А Л И В:
Доповнити резолютивну частину рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13.07.2023 року у справі №281/621/21, вказавши:
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» заборгованість 524 (п`ятсот двадцять чотири) гривні 03 копійки інфляційних витрат.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» судові витрати у розмірі 24,33 грн.
Додаткове рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Повний текст рішення виготовлено 10.10.2023 року.

Сторони:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "АІА ФІНАНС ГРУП", місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Михайлівська, 15/1 Б, .

Відповідач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Недашківська Л.А.

копія згідно з оригіналом