ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6947/23 Справа № 932/9654/21 Суддя у 1-й інстанції - Куцевол В. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 березня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення коштів, мотивуючи його тим, що між ним та ЗАТ «ХОУМ КРЕДИТ БАНК» 31 січня 2008 року укладено кредитний договір №10.980.08.02, на забезпечення належного виконання якого було укладено іпотечний договір №10.980.08.02.1, за яким передано у заставу квартиру АДРЕСА_1 з визначенням її вартості на рівні 243 455 грн.

Посилаючись на те, що в подальшому права кредитора, за вказаними договорами, було набуто ОСОБА_1 , яким, у зв`язку з наявністю заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 11 930,77 грн., на підставі п.п.5.4.1, 5.4.2, 5.4.4 іпотечного договору, 06 листопада 2018 року реалізовано вищезазначену квартиру за 129 473 грн., а тому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його корить грошові кошти у розмірі 117 542,23 грн. на відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки, а саме однокімнатної квартири, загальною площею 40,2 кв.м, що знаходиться у АДРЕСА_2 , за договором купівлі-продажу від 06 листопада 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського МНО Вакуленко С.О., реєстр 1283, та боргом за кредитним договором №10.980.08.02 від 31 січня 2008 року, укладеним між ЗАТ «ХОУМ КРЕДИТ БАНК» та ОСОБА_3 , а також вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 березня 2023 року позов задоволено. Вирішено питання відносно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що договором іпотеки передбачено, що у випадку отримання від реалізації предмета іпотеки суми, що перевищує розмір вимог за основним договором, повернути позичальнику різницю,але з врахуванням витрат понесених іпотекодержателем по реалізації предмета іпотеки. Судом було проігноровано положення п.3.2.1 договору іпотеки, статті 625 ЦК України. Нарахування ним на суму боргу 3% річних та інфляційних втрат є законним та відповідає сталій судовій практиці, як і понесення супутніх витрат пов`язаних з реалізацією предмету іпотеки.

27 липня 2023 позивач ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Наголошував на тому, що відповідачем не надано жодних доказів щодо понесених витрат у зв`язку з реалізацією предмета іпотеки та відповідач зобов`язаний повернути йому суму у розмірі 117 542,23 грн. Відповідачем на наведено підстав нарахування комісії, пені а також період нарахування і розмежування сум штрафних санкцій.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 лютого 2000 року (серія АВІ №040549), ОСОБА_2 отримав право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно з копією кредитного договору №10.980.08.02 від 31 січня 2008 року, укладеного між ЗАТ «ХОУМ КРЕДИТ БАНК» та ОСОБА_3 , останній отримав кредит у розмірі 146 000 грн., з кінцевим строком повернення 30 січня 2018 року, на умовах визначених договором та зі сплатою відсотків у розмірі 15,5% річних.

Відповідно до копії іпотечного договору №10.980.08.02.1 від 31 січня 2008 року, укладеного між ЗАТ «ХОУМ КРЕДИТ БАНК» та ОСОБА_2 , останній, з метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору №10.980.08.02, передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . У договорі іпотеки зазначено, що іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя та п.1.2. визначено, що іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування витрат, пов`язаних із зверненням стягнення на предмет іпотеки, витрат на утримання і збереження предмета іпотеки, витрат на його страхування, якщо ці витрати понесені іпотекодержателем, збитків, завданих порушенням умов цього договору. Крім того розділ №5 (порядок звернення стягнення на предмет іпотеки), у разі настання обставин, що є передумовою для звернення стягнення на предмет іпотеки, містить застереження, що цей договір вважається угодою про задоволення вимог іпотекодержателя, і є правовстановлюючим документом на предмет іпотеки і підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. Право власності не потребує додаткового оформлення.

Згідно з копією договору про відступлення права вимоги за іпотечними договорами від 09 серпня 2011 року, ПАТ «Банк Восток»,яке є правонаступником ЗАТ «ХОУМ КРЕДИТ БАНК», передало ПАТ «Платинум Банк» право вимоги за іпотечним договором №10.980.08.02.1.

Відповідно до копії договору про відступлення права вимоги №20110809-Г від 09 серпня 2011 року, ПАТ «Банк Восток», яке є правонаступником ЗАТ «ХОУМ КРЕДИТ БАНК», передало ПАТ «Платинум Банк» право вимоги за кредитним договором №10.980.08.02.

Згідно з копією договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №145К від 22 березня 2018 року, ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» відступило право вимоги ОСОБА_1 за кредитним договором №10.980.08.02 та договором поруки до нього.

Відповідно до копії додатку до договору №145К, заборгованість за кредитним договором №10.980.08.02 становить 11 930,77 грн. та складається з суми заборгованості за основним зобов`язанням у розмірі 9 562,25 грн., суми заборгованості за нарахованими процентами 2 368,52 грн.

Згідно з копією договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №1451 від 22 березня 2018 року, ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» відступило право вимоги ОСОБА_1 за договором іпотеки №10.980.08.02.1.

Відповідно до копії свідоцтв від 23 жовтня 2018 року (зареєстровано в реєстрі №1224 та №1225), приватним нотаріусом ДМНО Вакуленко С.О. посвідчено, що нею 13 липня 2018 року заяву ОСОБА_1 , яка містила вимогу про виконання порушеного зобов`язання у строк 30 днів, шляхом перерахування грошових коштів у розмірі 38 245,58 грн., передано ОСОБА_3 . У разі невиконання вимоги, кредитор вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, або організувати продаж предмета іпотеки за ціною 129 473 грн.

Згідно з копією договору купівлі-продажу від 06 листопада 2018 року, ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 за 129 473 грн.

Відповідно до копії звіту про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки від 06 листопада 2018 року, загальна сума вимог задоволених за рахунок продажу предмета іпотеки становить 87 518,41 грн. та складається з: заборгованість по тілу кредиту 9 562,25 грн., заборгованість по процентам 627,97 грн., заборгованість по комісіям 584,00 грн., заборгованість по пені і штрафам 27 471,36 грн., збитки від інфляції 15 641,24 грн., 3% річних згідно зі ст.625 ЦК України 3 426,39 грн., повідомлення боржників про усунення порушення 1 000,00 грн., посвідчення договору купівлі-продажу 7 000 грн, замовлення звіту про оцінку квартири 1 200 грн, сплата податку з доходів фізичних осіб 6 473,65 грн., сплата військового збору 1 942,09 грн., сплата державного мита 1 294,73 грн., сплата збору до Пенсійного фонду 1 294,73 грн., юридичні послуги 10 000 грн.

Згідно з копією рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 жовтня 2021 року (цивільна справа №200/271/21), у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів про відступлення прав вимог стосовно кредитного договору №10.980.08.02 та договору іпотеки №10.980.08.02.1, а також договору купівлі-продажу від 06 листопада 2018 року, відмовлено. Рішення набрало законної сили 04 липня 2022 року.

З огляду на те, що позивачем заявлено вимогу лише щодо невідшкодування різниці між сумою отриманою за реалізацію предмета іпотеки та розміром заборгованості, судом не надавалася оцінка дотриманню механізму реалізації майна та визначення його вартості.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що у разі реалізації іпотекодержателем предмета іпотеки, з дотриманням процедури визначеної Законом України «Про іпотеку», останній зобов`язаний, після задоволення зареєстрованих вимог на предмет іпотеки (відповідно до умов договору іпотеки також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування витрат, пов`язаних із зверненням стягнення на предмет іпотеки, витрат на утримання і збереження предмета іпотеки, витрат на його страхування, якщо ці витрати понесені іпотекодержателем, збитків, завданих порушенням умов цього договору), решту виручки повернути іпотекодавцю. Виходячи з того, що предмет іпотеки було реалізовано за ціною 129 473 грн., іпотекодавцем (позивачем по справі) визнається сума заборгованості за забезпеченим зобов`язанням у розмірі 11 930,77 грн. (сума заборгованості за тілом кредиту та процентами), а іпотекодержателем не надано доказів щодо понесених збитків у зв`язку з реалізацією предмета іпотеки і не наведено підстав для нарахування комісії та пені, інших штрафних санкцій, а також період їх нарахування і розмежування сум штрафних санкцій (відповідно до договору нарахування комісії та пені здійснюється за різні види порушення та у різному розмірі), а тому суд констатував, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною першою статті 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із частиною першою статті 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя

на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно із частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення.

У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом установленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 зазначеного Закону).

У частині третій статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що існують такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду); позасудовий (на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем

і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя

не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки(частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження

в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього ж Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього ж Закону.

У даній справі не надається оцінка дотриманню механізму реалізації предмета іпотеки та його вартості.

Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Розподіл коштів від продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іншими особами, що мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог. Решта виручки повертається іпотекодавцю.

Тобто у разі, якщо при реалізації предмета іпотеки була отримана сума, що перевищує заборгованість за договором позики, іпотекодавець має право на отримання решти виручки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що право вимоги до позивача за кредитним договором та договором іпотеки було набуте відповідачем 22 березня 2018 року.

Заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором на час набуття відповідачем права вимоги за ним становила 11 930,77 грн. та складалася з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9 562,25 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 2 368,52 грн.

Згідно з копією договору купівлі-продажу від 06 листопада 2018 року, ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 за 129 473 грн.

Відповідно до копії звіту про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки від 06 листопада 2018 року, загальна сума вимог задоволених за рахунок продажу предмета іпотеки становить 87 518,41 грн. та складається з: заборгованість по тілу кредиту 9 562,25 грн., заборгованість по процентам 627,97 грн., заборгованість по комісіям 584,00 грн., заборгованість по пені і штрафам 27 471,36 грн., збитки від інфляції 15 641,24 грн., 3% річних згідно зі ст.625 ЦК України 3 426,39 грн., повідомлення боржників про усунення порушення 1 000,00 грн., посвідчення договору купівлі-продажу 7 000 грн, замовлення звіту про оцінку квартири 1 200 грн, сплата податку з доходів фізичних осіб 6 473,65 грн., сплата військового збору 1 942,09 грн., сплата державного мита 1 294,73 грн., сплата збору до Пенсійного фонду 1 294,73 грн., юридичні послуги 10 000 грн.

Відповідач набув право вимоги до позивача 22 березня 2018 року у розмірі 11 930, 77 грн. та 06 листопада 2018 року в рахунок погашення заборгованості здійснив продаж предмету іпотеки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що заборгованість по комісіям 584 грн., заборгованість по пенім і штрафам 27 471,36 грн. нарахована відповідачем безпідставно, оскільки кредитний договір було укладено на строк до 30 січня 2018 року та на час на набуття права вимоги за ним, вказана заборгованість банком не обліковувалася.

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості.

Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому три проценти річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати і три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц.

Колегія суддів звертає увагу на те, що нарахування збитків від інфляції у розмірі 15 641,24 грн. та 3% річних згідно зі ст.625 ЦК України у розмірі 3 426,39 грн. здійснено відповідачем без визначення суми, на яку здійснено вказане нарахування та не вказано за який період здійснено вказане нарахування, а тому підстав для покриття вказаних нарахованих відповідачем витрат за рахунок продажу предмету іпотеки не вбачається та доводи апеляційної скарги про правомірність вказаних нарахувань відхиляються.

Відповідно до копії звіту про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки від 06 листопада 2018 року, ОСОБА_1 , за грошові кошти від продажу предмету іпотеки, також мав намір покрити наступні витрати: повідомлення боржників про усунення порушення 1 000 грн., посвідчення договору купівлі-продажу 7 000 грн., замовлення звіту про оцінку квартири 1 200 грн., сплата податку з доходів фізичних осіб 6 473,65 грн., сплата військового збору 1 942,09 грн., сплата державного мита 1 294,73 грн., сплата збору до Пенсійного фонду 1 294,73 грн., юридичні послуги 10 000 грн.

Втім, жодних належних да допустимих доказів понесення відповідачем вказаних витрат, матеріали справи не містять та доводи, приведені в апеляційній скарзі, цього не спростовують.

Доводи апеляційної скарги були предметом розгляду судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи по суті, у значній мірі зводяться до необхідності переоцінки доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Е.Л.Демченко

Судді: Т.Р.Куценко

М.О.Макаров