КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/7430/22 Головуючий у І інстанції Лещенко О.В.
Провадження №22-ц/824/8274/2023 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 вересня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.А.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Попель Дмитра Володимировича на рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності,

-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, вобґрунтування якого зазначала, що сторони живуть по сусідству в одному будинку на 9 поверсі. Відповідач постійно створює конфлікти та принижує честь та гідність позивача і її родини, здійснює наклеп на позивача та її дітей, намагається принижати їх честь та гідність.

12 травня 2022 року позивач та відповідач у публічному чаті їх будинку в месенджері «Телеграм», де присутні всі мешканці будинку, обговорювали шуми від ремонту та відповідач безпідставно почала ображати позивача та батька її дітей, зокрема, фразою - «в военное время мужики родину защищают, а трусы и носа с квартиры не высунут. Только умеете что мозги полоскать в общем чате, смелости на личный разговор нет».

Наступним повідомленням 12 травня 2022 року відповідач адресувала позивачу фразу - «за руським кораблем в догонку».

Позивачка вважає дану фразу такою, що принижує її честь та гідність, адже контекст цієї фрази виражається у грубій неповазі та спробі вказати на низьке соціальне становище позивача та її родини.

18 червня 2022 року відповідач на своїх приниженнях не зупинилась і вирішила публічно ображати не тільки позивача та батька дітей позивача, але і її дітей. Так, в ході чергової переписки позивача та відповідача в груповому і публічному чаті їх будинку в месенджері «Телеграм», відповідач написала позивачу: «не дивно, що в них немає належного виховання, дивлячись на батьків....».

Позивач вважає дані дії відповідача неприпустимими, вкрай принизливими, та такими, що порочать честь та гідність позивача та її родини. Такі неправдиві відомості та образи відповідачка розповсюджувала в публічному чаті та всі мешканці будинку це бачили та читали. Через це було завдано шкоди особистій репутації позивача та її родини. Зазначені відповідачем відомості є неправдивими, а внаслідок недостовірної інформації, розповсюдженої відповідачкою, постраждала честі та гідність позивача, так як її друзі, діти, знайомі, мешканці будинку контактують з відповідачем та неправдива інформація, разом з образами, розповсюджена відповідачем, негативно впливає на ділову та особисту репутацію позивача та принизила її честь та гідність.

Позивач та її сім`я ніколи не порушували законів України, ніколи не притягалися до кримінальної відповідальності, ніколи не вчиняли будь-яких протиправних дій ні щодо відповідача, ні щодо інших осіб. Вважає, що її та її сім`ю публічно принижено серед людей, чия думку для неї важлива, це її друзі, діти, знайомі та дана неправдива і принизлива інформація впливає на її репутацію. Неправомірними діями відповідача принижена її честь та гідність, так як позивач та її родина завжди були та є чемними та порядними людьми.

Посилаючись на викладені обставини, позивачка просила суд визнати недостовірною та такою, що порочить честь та гідність ОСОБА_1 , інформацію, розміщену та поширену ОСОБА_2 до публічного чату будинку в месенджері «Телеграм» від 12 травня 2022 року та 18 червня 2022 року, а саме: «в военное время мужики родину защищают, а трусы и носа с квартиры не высунут. Только умеете что мозги полоскать в общем чате, смелости на личный разговор нет», «за русским кораблем в догонку», «не дивно, що в них немає належного виховання, дивлячись на батьків....». Також просила зобов`язати ОСОБА_2 публічно вибачитись перед ОСОБА_1 та її сім'єю за розміщену та поширену інформацію і образи, розміщені в публічному чаті будинку в месенджері «Телеграм» від 12 травня 2022 року та 18 червня 2022 року, а саме: «в военное время мужики родину защищают, а трусы и носа с квартиры не высунут. Только умеете что мозги полоскать в общем чате, смелости на личный разговор нет», «за русским кораблем в догонку», «не дивно, що в них немає належного виховання, дивлячись на батьків....».

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27 січня 2023 року в задоволенні позову було відмовлено.

Додатковим рішенням Подільського районного суду м. Києва від 02 березня 2023 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Попель Дмитра Володимировича про ухвалення додаткового рішення та стягнення судових витрат залишено без задоволення. Заяву представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Літвіна Ігора Миколайовича про стягнення судових витрат задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000 гривень 00 копійок.

У апеляційній скарзі на рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 січня 2023 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Попель Д.В. посилаючись на неправильність встановлення обставин, неналежну оцінку доказів, необґрунтованість та незаконність судового рішення, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, а також стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на надання правової допомоги.

В доводах апеляційної скарги посилається на безпідставність висновку суду першої інстанції про те, що обрана позивачем позовна вимога яка стосується примусового публічного вибачення, як спосіб захисту гідності, честі чи ділової репутації, не передбачена статтями 16, 227 ЦК України.

Зазначає також, що між позивачем та відповідачем виникла конфліктна ситуація з приводу користування спільним майном співвласників багатоквартирного будинку, на даний час між ними вирішується інший судовий спір щодо усунення перешкод у користуванні співвласниками багатоквартирного будинку спільним майном.

У зв`язку із зазначеним, вважає, що образливі та неправдиві твердження, висловлені 12.05.2022 та 18.06.2022 року в месенджері «Телеграм» не можна вважати висловлюваннями загального характеру, оскільки вони адресовані конкретно позивачу, батьку її дітей та самим її дітям, тобто стосуються певного кола визначених осіб, чим порушують їх особисті немайнові права.

Вказує, що факт поширення відповідачем інформації підтверджується тим, що у публічному чаті в месенджері «Телеграм» зафіксовані відповідні обставини, надані скріншоти переписки.

Враховуючи викладене, апелянт вважає, що є правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Зазначив також про понесення позивачем станом на дату подання апеляційної скарги витрат на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 20 000, 00 гривень, зобов`язавшись надати підтверджуючі документи протягом п`яти днів після ухвалення судом рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Літвін І.М. заперечує проти доводів скарги, посилаючись на їх безпідставність. Погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що інформація, розміщена та поширена відповідачем до публічного чату будинку в месенджері «Телеграм» є нічим іншим, як оціночним судженням. Відповідач викладала свої думки з приводу ситуації, що склалася в непростих стосунках з позивачем. Будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Ковбасюк В.А. апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Літвін І.М. у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді - доповідача Таргоній Д.О., пояснення представника учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що інформація, яка є предметом спору та була розміщена і поширена ОСОБА_2 у публічному чаті будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в месенджері «Телеграм» від 12 травня 2022 року та 18 червня 2022 року, не є предметом судового захисту, оскільки є оціночним судженням, не містить фактичних даних, зокрема є критичною оцінкою певного факту, є суб`єктивною думкою відповідача, яка пов`язаною із існуючими між ними конфліктними відносинами, а тому не підлягає спростуванню та доведенню її правдивості, у зв`язку з чим суд вважав, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Колегія суддів апеляційного суду не може в повній мірі погодитись із такими висновками, з огляду на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач та відповідач проживають в будинку АДРЕСА_2 , в квартирах АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , тобто є сусідами.

Встановлено також, що позивачка ОСОБА_1 є матір`ю дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком яких є ОСОБА_5 .

Спір між сторонами виник з приводу розміщення та поширення відповідачем ОСОБА_2 у публічному чаті будинку, в якому проживають сторони по справі, у месенджері «Телеграм» 12 травня 2022 року та 18 червня 2022 року наступних висловлювань, адресованих позивачу та членам її сім'ї: «в военное время мужики родину защищают, а трусы и носа с квартиры не высунут. Только умеете что мозги полоскать в общем чате, смелости на личный разговор нет», «за руским кораблем в догонку», «не дивно, що в них немає належного виховання, дивлячись на батьків....».

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Положеннями частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні статті 10 Конвенції, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

При цьому під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Згідно з частинами першою, четвертою, шостою та сьомою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.

Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми.

Статтею 10 Конвенції передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ, зокрема, Lingens v. Austria, № 9815/82, § 46,08 липня 1986 року, свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.

Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивачка просила суд визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права, недостовірну інформацію, поширену ОСОБА_2 , зокрема: «в военное время мужики родину защищают, а трусы и носа с квартиры не высунут. Только умеете что мозги полоскать в общем чате, смелости на личный разговор нет», «за русским кораблем в догонку», «не дивно, що в них немає належного виховання, дивлячись на батьків....».

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, обґрунтовано вказав про те, що інформація, яку позивач просить спростувати, поширена ОСОБА_2 до публічного чату будинку в месенджері «Телеграм» 12 травня 2022 року та ІНФОРМАЦІЯ_3 , не є такою, що підлягає спростуванню в розумінні положень статті 277 ЦК України.

Спірні висловлювання ОСОБА_2 стосовно особи позивачки та її родини: «в военное время мужики родину защищают, а трусы и носа с квартиры не высунут. Только умеете что мозги полоскать в общем чате, смелости на личный разговор нет», а також: «не дивно, що в них немає належного виховання, дивлячись на батьків....»є оціночними судженнями, оскільки відображають власні думки відповідачки, засновані на її баченні певних подій, особисте сприйняття відповідачкою певної поведінки позивача і членів її родини, не можуть бути витлумачені як повідомлення про конкретні факти, тому не є недостовірною інформацією.

Суб`єктивні думки і погляди на підставі закону, положень Конвенції, з врахуванням практики ЄСПЛ, не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а отже, не можуть вважатися поширенням недостовірної інформації у розумінні статті 277 ЦК України і не підлягають спростуванню.

Отже, чинним законодавством не передбачено можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень, тому що вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків, не можуть бути предметом судового захисту, оскільки, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів, не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів).

Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 761/33563/20 (провадження № 61-9907св22).

У той же час, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не дав належної оцінки тій обставині, що суб`єктивну думку відповідачем в даному випадку висловлено в брутальній, принизливій формі, що принижує честь та гідність позивача, у зв`язку із чим на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

Вирішуючи спір, суд в достатній мірі не врахував підстави позову та їх обґрунтування, що потягло не застосування судом закону, який регулює порядок відшкодування моральної шкоди.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, а не самі по собі посилання позивача на певну норму закону, яку суд може змінити, якщо її дія не поширюється на дані правовідносини, і застосовує норму закону, яка їм відповідає, незалежно від згоди на це позивача.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що відповідно до принципу jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Такі висновки є сталими і сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15, від 4 вересня 2019 року у справі № 265/6582/16-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц та від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц.

Зокрема, у постанові від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови в позові, оскільки згідно з принципом jura novit curia неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Як вбачається із позовної заяви, позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що публічне поширення відповідачем інформації, яка є предметом позову, є порушенням її права на повагу до гідності та честі, оскільки вказана інформація висловлена в образливій та брутальній формі, що принижує честь і гідність позивача та її родини в очах сусідів, друзів, знайомих, людей, з якими вона проживає в одному будинку, чия думка для неї є важливою. Вказувала, що метою поширення відповідачем такої інформації є формування негативної соціальної оцінки позивача та її родини, негативного ставлення суспільства до неї. Позивач також зазначала, що після публічного поширення відповідачем зазначеної негативної та образливої інформації про неї та її родину, їй довелося пережити стрес через неприємні розмови із дітьми, друзями та сусідами, вона відчуває засуджуючі на насмішкуваті погляди, зміни у поведінці та ставленні до неї людей, зміни в характері правовідносин з оточуючими, що пригнічує її морально-психологічний стан. Вважає, що такими діями відповідача їй було завдано моральної шкоди, способом компенсації якої позивачка визначила публічне вибачення відповідачки перед нею.

У своїх поясненнях, наданих у суді апеляційної інстанції, відповідач ОСОБА_2 не заперечувала, що поширені нею публічно в спільному чаті мешканців будинку в месенжері «Телеграм» висловлювання, адресовані позивачу та її родині, носять негативний та образливий для позивача характер.

Доводи відповідача у запереченнях проти позовних вимог зводилися фактично до того, що поширена нею інформація в силу вимог статті 277 ЦК України не підлягає спростуванню, як недостовірна, оскільки є її суб`єктивним, оціночним судженням.

У той же час, доводів з приводу образливого та такого, що принижує честь і гідність позивача, характеру своїх висловлювань, відповідачка не навела.

Відповідачем не спростовано, що висловлювання, які є предметом позову, поширені нею публічно у чаті мешканців будинку свідомо, таким чином, підтвердивши свою вину у завданні позивачу моральної шкоди.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Відповідачка не спростувала, що висловлювання, які є предметом позову, поширені нею публічно у чаті мешканців будинку свідомо, таким чином, підтвердивши свою вину у завданні позивачу моральної шкоди.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Аналіз статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: 1) наявність моральної шкоди; 2) протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; 3) наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; 4) вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 464/3789/17).

У даній справі встановлено, що публічним поширенням відповідачкою в чаті мешканців будинку АДРЕСА_2 у месенжері «Телеграм» висловів: «в военное время мужики родину защищают, а трусы и носа с квартиры не высунут. Только умеете что мозги полоскать в общем чате, смелости на личный разговор нет», «за русским кораблем в догонку», «не дивно, що в них немає належного виховання, дивлячись на батьків....», яке мало образливий, брутальний та принизливий характер, порушено немайнові права позивачки ОСОБА_1 на повагу до гідності та честі, чим завдано моральної немайнової шкоди, яка полягає у моральних стражданнях та переживаннях з приводу погіршення характеру взаємовідносин із сусідами, негативної соціальної оцінка позивачки в очах мешканців будинку.

Способом компенсації завданої моральної шкоди позивачка визначила публічне вибачення відповідачки перед нею.

Згідно з положеннями статті 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Одним із способів захисту цивільного права та інтересу є відшкодування моральної шкоди.

Моральна шкода за своєю суттю є відмінною від матеріальної шкоди, розмір якої можна чітко визначити. Компенсація моральної шкоди повинна розглядатися не лише як еквівалент перенесених страждань, але як джерело позитивних емоцій, здатних нейтралізувати негативні наслідки, заподіяні особі в результаті порушення її прав та інтересів.

Положення частини третьої статті 23 ЦК України передбачають можливість застосування нематеріального способу компенсації завданої моральної шкоди, одним із яких, на переконання колегії суддів може бути вибачення з боку завдавача такої шкоди.

Так, вибачення перед особою, яка зазнала моральної шкоди, спрямоване на реальне згладжування негативних наслідків від пережитих душевних страждань шляхом надання особі певної моральної компенсації, вираженої не у грошовій формі, а у формі задоволення від визнання відповідачем факту порушення її прав. При цьому, у випадку завдання моральної шкоди шляхом публічного розповсюдження негативної, образливої інформації про особу, вибачення також має носити публічний характер.

Цивільний кодекс України не передбачає вибачення, як окрему форму відповідальності чи форму компенсації за моральні страждання.

Згідно з положеннями п. 26 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах захисту гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суд не вправі зобов`язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України.

У даній справі, як уже зазначено вище, положення статті 277 ЦК України не можуть бути застосовані, оскільки встановлено, що поширені відповідачкою висловлювання є оціночними судженнями, відображають власні думки відповідачки, які засновані на суб`єктивному сприйнятті нею певної поведінки позивача і членів її родини, не можуть бути витлумачені як повідомлення про конкретні факти, тому не є недостовірною інформацією і не можуть бути спростовані.

З огляду на положення стст.16 і 23 ЦК та зміст права на відшкодування моральної шкоди в цілому як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

З огляду на вказане, колегія суддів у даній справі доходить висновку, що спірні висловлювання носять негативний відносно позивача характер, виражені відповідачкою в брутальній, принизливій формі, що принижує честь та гідність позивача, у зв`язку із чим на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду у обраний позивачем спосіб, а саме шляхом публічного вибачення.

Таким чином, розглядаючи спір, суд першої інстанції не встановив у повній мірі обставини, які мають значення у справі, не дав належної оцінки доводам позивачки щодо обставин, які свідчать про порушення її права на честь і гідність, не застосував норми цивільного права, яка врегульовують питання відшкодування моральної шкоди, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про не доведення позивачем позовних вимог.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції, а також додаткового рішення, яким було вирішено питання судових витрат з урахуванням відмови суду у задоволенні позову, та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Попель Дмитра Володимировича задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 січня 2023 року та додаткове рішення Подільського районного суду м. Києва від 02 березня 2023 року - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності задовольнити частково.

Визнати такою, що порочить честь і гідність ОСОБА_1 інформацію, розміщену та поширену ОСОБА_2 до публічного чату будинку в месенджері «Телеграм» від 12 травня 2022 року та 18 червня 2022 року, а саме: «в военное время мужики родину защищают, а трусы и носа с квартиры не высунут. Только умеете что мозги полоскать в общем чате, смелости на личный разговор нет», «за русским кораблем в догонку», «не дивно, що в них немає належного виховання,дивлячись на батьків....».

Зобов`язати ОСОБА_2 публічно вибачитись перед ОСОБА_1 та її сім`єю за розміщену та поширену до публічного чату будинку в месенджері «Телеграм» від 12 травня 2022 року та 18 червня 2022 року, а саме: «в военное время мужики родину защищают, а трусы и носа с квартиры не высунут. Только умеете что мозги полоскать в общем чате, смелости на личный разговор нет», «за русским кораблем в догонку», «не дивно, що в них немає належного виховання,дивлячись на батьків....».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 29 вересня 2023 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Писана Т.А.