Справа № 930/1545/23
Провадження № 22-ц/801/1896/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Царапора О. П.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Матківської М. В., Стадника І. М.,

з участю секретаря судового засідання: Собцевої А. Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу Немирівської міської ради на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 25 липня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Царапори О. П. в залі суду в м. Немирові Вінницької області, за відсутності учасників справи,

в цивільній справі № 930/1545/23 за позовом ОСОБА_1 до Немирівської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

встановив:

Короткий зміст вимог

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом до Немирівської міської ради, в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на квартиру (без номеру) у будинку квартирного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона разом з своєю родиною з початку березня 2013 року по даний час проживає в будинку квартирного типу за адресою АДРЕСА_1 .

З березня 2013 року позивач разом з своєю родиною постійно доглядає за вказаним будинком квартирного типу, проводить поточний ремонт, змінила покрівлю, встановила нові вікна та двері, провела опалення та змінила електропроводку, облаштувала фасад будинку та прибудинкову територію.

З часу вселення у вище вказаний будинок позивач є споживачем комунальних послуг, а саме вона сплачує, за спожитий газ, електроенергію, вивіз сміття, що підтверджується договорами та платіжками.

Хто є власником вказаного будинку їй не відомо.

Враховуючи вищезазначені обставини, позивач вважає, що у зв`язку із добросовісним, безперервним володінням чужим майном, у неї виникло право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна за набувальною давністю у порядку статті 344 Цивільного кодексу України.

Звертає увагу суду, що з березня 2013 року вона користується житловим будинком та безперервно, відкрито і добросовісно, несе інші витрати для забезпечення нормального існування та схоронності вказаного житлового будинку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 25 липня 2023 року позовні вимоги задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на квартиру (без номеру) у будинку квартирного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки позивач добросовісно заволоділа нерухомим майном, а саме квартирою, що знаходиться у будинку квартирного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном, у зв`язку із чим набула право власності на вказане майно на підставі статті 344 ЦК України, тому позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають до задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У серпні 2023 року Немирівська міська рада подала апеляційну скаргу, оскільки не погоджується з ухваленим рішенням та вважає його таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 24 серпня 2023 року вказану справу передано до розгляду у складі колегії суддів: суддя-доповідач Войтко Ю. Б., судді: Міхасішин І. В., Стадник І. М.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28 серпня 2023 року відкрито апеляційне провадження у цій справі, визначено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою апеляційного суду від 15 вересня 2023 року розгляд справи призначено на 03 жовтня 2023 року.

02 жовтня 2023 року відбувся повторний автоматизований розподіл судової справи, підставою якого стало перебування у відпустці судді Міхасішина І. В., відповідно до розпорядження №587/2023 від 02 жовтня 2023 року, в зв`язку з чим замінено суддю Міхасішина І. В. на суддю Матківську М. В., інший склад колегії суддів залишився без змін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач ОСОБА_1 звертаючись до головного лікаря Немирівської ЦРЛ Конотопа О. П. знала кому належить спірне приміщення або перебуває на балансі. Крім того, представником Немирівської міської ради було подано клопотання від 29.06.2023 до Немирівського районного суду про долучення до матеріалів справи Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та рішення № 208 від 26.06.2020 виконавчого комітету Немирівської міської ради «Про зміну поштової адреси в наслідок упорядкування», в якому зазначено, для упорядкування і врегулювання поштової адреси, змінити поштову адресу об`єкта нерухомого майна комплексу будівель та споруд, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого виконавчим комітетом Немирівської міської ради від 04.10.2010 року серія НОМЕР_1 належить територіальній громаді міст, селищ та сіл Немирівського району в особі Немирівської районної ради з Вінницька обл., Немирівський р-н, м. Немирів, вулиця Євдокименко, 22, на поштову адресу: АДРЕСА_2 . Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу: 217134311) комплекс будівель та споруд, загальна площа 14308,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві комунальної власності територіальній громаді в особі Немирівської міської ради. Отже, судом прийнято рішення про визнання за ОСОБА_1 права власності за набувальною давністю на спірну квартиру, яка фактично знаходиться у комунальній власності Немирівської міської ради.

Позивач ОСОБА_1 впродовж встановленого апеляційним судом строку не скористалася своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, що передбачено частиною третьою статті 360 ЦПК України.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з`явилися, заяв чи клопотань не надсилали.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

В судовому засіданні судом першої інстанції досліджено угоду на комунальні послуги, укладену між ОСОБА_1 та Немирівський комбінат комунальних підприємств (а.с.7), акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № СО-63-117 від 2015 року (а.с.8), договір підряду № 15-324 від 16 жовтня 2015 року (а.с.9), договір на отримання комунальних послуг, укладеного між ОСОБА_1 та Комунальне підприємство «Немирівводоканал» (а.с.10-11), договір про користування електричною енергією від 03.11.2015 року укладеного між Публічне акціонерне товариство «Вінницяобленерго» та ОСОБА_1 (а.с.12-13), договір № 9010963 про користування електричною енергією, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Вінницяобленерго» (а.с.14-15), договір на отримання комунальних послуг від 13.10.2015 року (а.с.16-17), квитанції, що підтверджують оплату позивачем послуг (а.с.18-25), технічний паспорт на квартиру у будинку квартирного типу (гуртожитку), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.26-30), звіт про оцінку майна (а.с.31-40), рішення виконавчого комітету Немирівської міської ради № 208 від 26 червня 2020 року (а.с.44), витяг з протоколу засідання профспілкового комітету Немирівської ЦРЛ № 32 від 04.04.2013 року (а.с.51).

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

У справі встановлено, що позивач ОСОБА_1 разом з своєю родиною з початку березня 2013 року по даний час проживає в будинку квартирного типу за адресою АДРЕСА_1 .

Вказане житлове приміщення було надано позивачу після її звернення в 2013 році до головного лікаря Немирівської ЦРЛ Конотопа О. П. про надання їй житлового приміщення для проживання, про що свідчить копія її пояснення від 13.05.2022, наданого Немирівській міській раді (а.с.70).

Так, 04.04.2013 профспілковим комітетом Немирівської ЦРЛ було винесене рішення про виділення ОСОБА_1 кімнати під житло для проживання у службовому приміщенні в зв`язку із сімейними обставинами розірвання шлюбу з чоловіком (а.с.51).

Крім того, представником Немирівської міської ради було подано клопотання від 29.06.2023 до Немирівського районного суду про долучення до матеріалів справи Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та рішення № 208 від 26.06.2020 виконавчого комітету Немирівської міської ради «Про зміну поштової адреси в наслідок упорядкування», в якому зазначено, для упорядкування і врегулювання поштової адреси, змінити поштову адресу об`єкта нерухомого майна комплексу будівель та споруд, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого виконавчим комітетом Немирівської міської ради від 04.10.2010 року серія НОМЕР_1 належить територіальній громаді міст, селищ та сіл Немирівського району в особі Немирівської районної ради з Вінницька обл., Немирівський р-н, м. Немирів, вулиця Євдокименко, 22, на поштову адресу: АДРЕСА_2 (а.с.44, 46-48).

Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу: 217134311) комплекс будівель та споруд, загальною площею 14308,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві комунальної власності територіальній громаді в особі Немирівської міської ради.

Дана обставина дає підстави вважати, що оскаржуваним рішенням суду порушуються права Немирівської міської ради, як власника спірного нерухомого майна, яке фактично знаходиться у комунальній власності відповідача.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац другий частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних вище тобто передбачених чинним законодавством умов у їх сукупності.

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) не знайшла підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Отже, враховуючи ті обставини, що квартира, на яку позивач просить визнати за нею право власності за набувальною давністю, є частиною комплексу будівель та споруд, загальною площею 14308,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві комунальної власності територіальній громаді в особі Немирівської міської ради, яка вправі претендувати на дане нерухоме майно, і вказана квартира їй надавалась для проживання саме власником цього житла, що в свою чергу підтверджує титульність володіння останньою цим нерухомим майном, колегія суддів дійшла висновку, що відкритість і безперервність користування ОСОБА_1 квартирою не є достатніми підставами для набуття останньою права власності на це нерухоме майно за правилами статті 344 ЦК України. За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав, передбачених статтею 344 ЦПК України, для визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності за набувальною давністю на квартиру (без номеру) у будинку квартирного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , а тому її позов до задоволення не підлягає.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції як таке, що прийняте з неповним з`ясуванням обставин справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи і як наслідок неправильним застосуванням норм матеріального права, в силу вимог статті 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Отже з ОСОБА_1 на користь Немирівської міської ради підлягає стягненню судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги в сумі 1 610,40 грн. (а.с.72).

Керуючись ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Немирівської міської ради задовольнити.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 25 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Немирівської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Немирівської міської ради () судові витрати витрати по сплаті судового збору в сумі 1 610 (одна тисяча шістсот десять) грн 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складений 06 жовтня 2023 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: М. В. Матківська

І. М. Стадник