Справа № 629/2064/23
Номер провадження 2/629/445/23
03.10.2023 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді Цендри Н.В., за участю секретаря Андрієнко С.А., адвокатів Данько Р.М., Михайловина Д.В., розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, суд
ОСОБА_1 звернулася до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, посилаючись на те, що з 19 вересня 2020 року вона знаходиться в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який зареєстрований Виконавчим комітетом Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, актовий запис №07. Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у подружжя відсутні спільні інтереси, у позивача з відповідачем наявні різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, часті сварки, конфлікти і суперечності, байдужості до життя та проблем кожного. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Крім того, під час шлюбу подружжям 27.05.2021 року придбано майно, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, а саме: автомобіль «FORD TRANSIT Т280», загальний легковий універсал, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рама) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований за відповідачем, ТСЦ 1443, 27 травня 2021р., на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 1443, 27 травня 2021 р. Придбавши даний транспортний засіб під час перебування в шлюбі позивач та відповідач набули право спільної сумісної власності на спірне майно. Позивач не надавала згоди на відчуження автомобіля, який є спільною сумісною власністю подружжя, проте відповідач відчужив його без письмової згоди позивача. У зв`язку з чим просить розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 19 вересня 2020 року, Виконавчим комітетом Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, актовий запис № 07; визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль «FORD TRANSIT Т280», 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рама) НОМЕР_1 , попередній реєстраційний номер НОМЕР_4 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію 1/2 частини вартості, за продаж автомобіля у розмірі 216699,71 грн. Покласти судові витрати на відповідача.
28 квітня 2023 року ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області провадження у справі відкрито та призначено до розгляду в загальному позовному провадженні.
Не погодившись з позовом представник відповідача подав до суду відзив, в якому просив у задоволенні позовних вимог позивача в частині визнання спільною сумісною власністю та стягнення грошової компенсації в порядку поділу майна вартості FORD TRANSIT T280 у розмірі 216 699,71 грн. відмовити, мотивуючи тим, що заявлені вимоги про визнання спільною сумісною власністю автомобіль є не обґрунтованими та недоведеними. Представник відповідача зазначає, що вказаний автомобіль був придбаний відповідачем за рахунок особистих заощаджень, які він зробив до укладення шлюбу. Позивач не приймала майнової участі у придбанні автомобіля. Посилаючись на статус спільної сумісної власності позивач не наводить та не підтверджує доказами обставини набуття майна внаслідок спільної праці, ведення спільного побуту, джерело коштів, спосіб та розмір її внеску у придбання конкретного майна, а також не аргументує як це майно стосується інтересів сім`ї. Позивач не довела розмір частки в майні, яка мала б визначатись виходячи з її фактичного внеску у придбання майна, якщо такий взагалі був. Доводи позивача зводяться лише до припущення участі позивача у придбанні майна, оскільки не підтверджено жодними доказами. Так припущення позивача не є доказами і не можуть підвереджувати її вимоги. Щодо вимоги про стягнення компенсації зазначає, що висновком експерта 216 699, 71 грн. - це половина середньо-ринкової вартості, а не вартості продажу як заявлено в позовних вимогах. Сума продажу значно менша, ніж заявлено позивачем і може бути встановлена лише на підставі договору купівлі-продажу, якого немає в матеріалах справи. Заявлені позовні вимоги сформульовані некоректно. Суд не вправі їх самостійно змінювати. Тому має бути відмовлено у задоволенні. Також, на підтвердження розміру позовних вимог позивач надає Висновок експерта від 14.04.2023 року. Однак, дослідження за цим висновком проводилось без фактичного огляду автомобіля. В ньому не враховано технічний стан автомобіля та той факт, що автомобіль після ДТП. Крім того, з урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, висновок експерта про вартість майна про середню ринкову вартість транспортного засобу марки «FORD TRANSIT T280» державний номер НОМЕР_5 , не відповідає вимогам чинного законодавства та не є належним і допустимим доказом, оскільки у Висновку експерта не зазначено що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і що він підготовлений для подання до суду. Проти розірвання шлюбу не заперечував.
26 червня 2023 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представник просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що автомобіль був придбаний подружжям під час шлюбу за сумісні кошти які були даровані подружжю під час весілля в сумі 5600 доларів США, інші грошові кошти були позичені подружжям після шлюбу у близьких людей, а саме: 2800 доларів США позичені у батьків позивача; 2000 доларів США позичені у начальника відповідача 700 доларів США позичені у тітки відповідача; 300 доларів США позичені у товариша відповідача. В подальшому подружжя спільно користувалося автомобілем, який при купівлі зареєстрували на відповідача, та з спільного доходу подружжя сплачували, повертали борги за автомобіль особам у яких займали грошові кошти, також до теперішнього часу борги не повернуті в повному обсязі деяким особам у яких вони позичалися. Відповідач зазначає, що позивач не приймала майнової участі у придбанні автомобіля та погашення суми боргу. Подружжя, під час придбання та користування, автомобілем разом робили на одному підприємстві, вели спільний бюджет, з якого погашали борги грошові кошти які були запозичені на придбання автомобіля, як сумісного майна. В той же час відповідач не надає доказів на підтвердження використання особистих коштів та особистого ним погашення боргу за автомобіль. Придбавши 27.05.2021 р. транспортний засіб, під час перебування в шлюбі за спільні кошти, подружжя набули право спільної сумісної власності на спірне майно. Відповідач без згоди позивача, проти волі іншого подружжя здійснив продаж автомобіля, приховував факт продажу автомобіля. Крім того в справі наявний висновок експертного дослідження, а не висновок експерта, як зазначає відповідач.
26 червня 2023 року ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_3 про витребування доказів.
01 серпня 2023 року ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали просили його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Позивач повідомила, що спірний автомобіль був придбаний за спільні кошти, а саме у її батьків позичали 2800 доларів США, приблизно 6000 доларів США гроші, які були подаровані на весілля, а також відповідач позичав кошти у ОСОБА_4 , тітки відповідача ОСОБА_5 та друга відповідача ОСОБА_6 , які вони разом віддавали.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, судом було встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.
19 вересня 2020 р. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 уклали шлюб, який був зареєстрований Виконавчим комітетом Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6 від 19 вересня 2020 р., актовий запис N? 07.
27.05.2021 р був придбано автомобіль "FORD TRANSIT T280", загальний легковий універсал, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рама) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_2 , 27 травня 2021 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 1443, 27 травня 2021 р.
Згідно Довіреності від 27.06.2022 ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 користуватися та розпоряджатися (продати) транспортним засобом автомобіль марки FORD TRANSIT T280", загальний легковий універсал, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рама) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .
З Довідки заступника директора з керівництва ПУМА № 72 від 29.06.2023 вбачається, що ОСОБА_1 працює з 05.11.2015 року (наказ про прийом № 98K від 05.11.2015 року) по теперішній час в ПУМА ДП «Укрхімтрансамілк», мЛозова, вул.Свободи, б. 53 старшим інспектором з кадрів. Згідно з ЗУ від 15.03.2022 № 2136-ІХ, наказом по ПУМА ДП «Укратрансаміак» від 29.04.2022 № 105 з ОСОБА_1 призупинений трудовий договір з 1 травня 2022року.
Згідно із висновку експертного дослідження Харківського НДЕКЦ МВС України від 14 квітня 2023 р. N? ЕД-19/121-23/7454-АВ, середня ринкова вартість транспортного засобу "FORD TRANSIT T280", 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рама) НОМЕР_1 , станом на 10 квітня 2023 р. становить 433 399,43 грн.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні повідомив, що він є другом дитинства ОСОБА_2 , влітку, до одруження, ОСОБА_2 зайняв у нього 300 євро. На що саме позичав кошти ОСОБА_2 не казав. ОСОБА_2 віддав кошти в два етапи, влітку 2021 р. 4500,00 грн., потім 5000,00 грн. перед Новим Роком в 2021.
Свідок ОСОБА_5 , яка є тіткою відповідача, в судовому засіданні повідомила, що в період шлюбу позичала племіннику кошти в сумі 700 доларів США. При цьому дружина ОСОБА_1 знала, що вона позичає кошти. ОСОБА_2 казав, що «ми будемо купувати автомобіль, займіть кошти». ОСОБА_1 подарувала її дитині телефон в рахунок погашення боргу, в еквіваленті 100 доларів США. В грудні 2022 ОСОБА_2 віддав борг в гривнях в еквіваленті 600 доларів США.
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні повідомив, що із позивачем та відповідачем були колеги, працювали на одному підприємстві. В травні 2021 ОСОБА_2 займав 2000 доларів США на пів року. На що конкретно займав не знає. Віддавав ОСОБА_2 в липні 2021 1000 доларів США, 09.2021 500 доларів США, 11.2021 500 доларів США.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Згідно із ч. 3 ст. 61 СК, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що на придбання автомобіля "FORD TRANSIT T280", були потрачені його власні кошти в розмірі 8000 доларів США, оскільки вказані обставини належними та допустимими доказами відповідачем не підтверджені.
Судом встановлено, що відповідачем були позичені кошти в сумі 2700 доларів США та 300 євро на придбання автомобіля. Позивач в судовому засіданні підтвердила факт отримання вказаних коштів у позику відповідачем для придбання автомобіля та повідомила, що їй було про це відомо, ОСОБА_2 проти цього не заперечував. Суд вважає, що кошти, які позивач отримав у позику, були позичені та використані в інтересах сім`ї, для придбання автомобіля, яким подружжя спільно користувалось, що також підтверджується виданою відповідачем Довіреністю, згідно якої ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 користуватися та розпоряджатися (продати) транспортним засобом автомобілем марки «FORD TRANSIT T280". Крім того, свідок ОСОБА_5 повідомила, що ОСОБА_1 подарувала її дитині телефон в рахунок погашення боргу, в еквіваленті 100 доларів США.
Позивачем на підтвердження того, що спірний автомобіль був придбаний за спільні кошти, була надана довідка про доходи, згідно якої ОСОБА_1 працює на ПУМА ДП «Укрхімтрансаміак» з 05.11.2015 р., де отримує заробітну плату.(а.с. 124)
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що автомобіль марки «FORD TRANSIT T280", 2012 року випуску, кузов НОМЕР_7 , білого кольору, VIN: НОМЕР_1 , який, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу був зареєстрований за ОСОБА_2 , є спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки він придбаний в період зареєстрованого шлюбу за спільні кошти подружжя, тому кожен із сторін має право на 1/2 частку цього автомобіля.
Щодо вартості майна, яке підлягає розділу між сторонами, суд вважав за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Зазначена правова позиція також висловлена ще у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.
При вирішенні спору суду не надано і судом у судовому засіданні не здобуто жодних конкретних правових доказів для відступлення від рівності часток кожного з подружжя у праві спільної сумісної власності на майно подружжя.
Тому, вирішуючи спір суд виходить з рівності часток сторін у праві спільної сумісної власності на майно подружжя.
Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України).
Згідно правового висновку Верховного суду України у справі за №6-54цс17 від 16.08.2017 згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Разом з тим відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України в разі вчинення одним зі співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв`язку Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.
Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
у справі № 127/7029/15-ц: у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні;
у справі № 301/2231/17: у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) зазначено, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що оскільки спірний автомобіль придбаний сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, то це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідач здійснив продаж транспортного засобу без повідомлення про це позивача та без отримання її згоди, тому має відшкодувати останній 1/2 частину його вартості, визначену відповідно до висновку (акта) експертної оцінки, за яким вартість транспортного засобу становить 132 500 грн.;
у справі № 402/849/18: у разі, коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Визначаючи розмір компенсації вартості частки автомобіля, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що у договорі купівлі-продажу автомобіля визначена вартість його продажу. Водночас суди не врахували, що у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний був врахувати дійсну його вартість. Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди безпідставно не застосували до спірних правовідносин правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).
В судовому засіданні було встановлено, що 24.02.2023 автомобіль марки «FORD TRANSIT T280", 2012 року випуску, кузов НОМЕР_7 , білого кольору, VIN: НОМЕР_1 , був відчужений відповідачем проти волі позивача.
Позивач на підтвердження дійсної вартості автомобіля марки «FORD TRANSIT T280", 2012 року випуску, на час розгляду справи, надала до суду висновок експертного дослідження Харківського НДЕКЦ МВС України від 14 квітня 2023 р. № ЕД-19/121-23/7454-АВ, згідно якого середня ринкова вартість транспортного засобу "FORD TRANSIT T280", 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рама) НОМЕР_1 , станом на 10 квітня 2023 р. становить 433 399,43 грн.
Твердження представника відповідача про те, що визначена у Висновку експерта середня ринкова ціна автомобіля «FORD TRANSIT T280", 2012 року випуску є недостовірною, оскільки при оцінці автомобіля не врахована інформація про ДТП, яка сталася 20.08.2021, суд не бере до уваги з тих підстав, що відповідач, в порушення ч. 1 ст. 81 ЦПК України, на спростування розміру ринкової вартості автомобіля, не надав до суду свого висновку про дійсну вартість автомобіля на час розгляду справи, з урахуванням інформації про ДТП, не звертався із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи. Тому при вирішенні даної справи, суд бере до уваги наданий позивачем Висновок.
Щодо доводів представника відповідача про те, що Висновок експертного дослідження від 14 квітня 2023 р. є недопустимим та неналежним доказом, оскільки у висновку не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і що він підготовлений до подання до суду, то суд вважає їх необґрунтованими, та розцінює, як спосіб захисту, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 5 Розділу І Інструкції з організації проведення та оформлення експертних проваджень у підрозділах Експертної служби Міністерства внутрішніх справ України затвердженої Наказом МВС України від 17.07.2017 № 591, підставою для проведення експертиз відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ (постанова, ухвала) про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом) (далі - ініціатор), або письмове звернення потерпілого чи сторони захисту кримінального провадження (далі - документ про призначення експертизи (залучення експерта)), у якому обов`язково зазначаються реквізити, перелік питань, поставлених експерту, а також об`єкти, що підлягають дослідженню.
Результати проведення судової експертизи оформлюються висновком експерта (додаток 1) відповідно до вимог процесуального законодавства України та цієї Інструкції;
Підставою для проведення експертного дослідження є письмова заява (лист) ініціатора експертного дослідження (юридичної або фізичної особи).
Результати проведеного експертного дослідження оформляються висновком експертного дослідження (додаток 2) згідно з вимогами, визначеними цією Інструкцію.
Згідно п. 1 Розділу ІІІ Інструкції № 591 від 17.17.2017, судовий експерт при проведенні судової експертизи попереджається про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, передбачену відповідними статтями Кримінального кодексу України.
З викладеного вбачається, що судова експертиза та експертне дослідження мають відмінності, по-перше: судова експертиза проводиться експертом, тільки на підставі спеціальної постанови (ухвали), винесеного слідчим, в процесі розслідування кримінального провадження, або суддею в процесі розгляду судової справи. Експертне дослідження видається експертом в рамках звернення громадян, права яких порушені, але вони ще не звернулися до суду або правоохоронні органи. Друга відмінність полягає в тому, що в судовій експертизі, експерт попереджається про кримінальну відповідальність, за дачу завідомо неправдивого висновку, а при експертному дослідженні, такого попередження немає.
У справі, яка переглядається, позивач вжила всіх можливих заходів для доведення дійсної вартості спірного автомобіля, тоді як інша сторона не надала належних та допустимих доказів на підтвердження вартості транспортного засобу на час вирішення спору і не спростувала визначений у висновку розмір ринкової вартості спірного майна.
В силу ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
З урахуванням наведеного, а також того, що позивач виконала свій процесуальний обов`язок доказування - надала суду докази, що підтверджують середньостатистичну ринкову вартість подібного за своїми технічними характеристиками автомобіля, а відповідач жодного доказу на підтвердження іншого не надав, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за належну їй 1/2 частку у праві власності на автомобіль марки «FORD TRANSIT T280", який був перереєстрований на іншу особу, в розмірі 216 699 грн. 71 коп. та вважає, що це є справедливою сатисфакцією ОСОБА_1 у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні.
Стосовно позовної вимоги про розірвання шлюбу, то в судовому засіданні було встановлено, що подружжя шлюбно-сімейних відносин не підтримують, не бажають поновити стосунки та зберегти сім`ю. Спільне життя сторін не склалось, через нерозуміння один одного, шлюбні відносини не підтримуються, збереження шлюбу є неможливим. Все вище викладене підтверджує, що шлюб існує лише формально та зберегти його вже неможливо. Тому, суд задовольняє дану позовну вимогу. З урахуванням клопотання позивача суд після розірвання шлюбу відновлює прізвище « ОСОБА_10 ».
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.
Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача, у зв`язку з задоволенням позову, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 3240,60 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 77, 81, 89, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя задовольнити.
Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянкою України, уродженкою м.Горлівка Донецької області та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянином України, уродженцем м.Лозова Харківської області, зареєстрований 19 вересня 2020 року, Виконавчим комітетом Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, актовий запис № 07.
Після розірвання шлюбу позивачу відновити дошлюбне прізвище « ОСОБА_10 ».
Визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль «FORD TRANSIT Т280», 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рама) НОМЕР_1 , попередній реєстраційний номер НОМЕР_4 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію 1/2 частини вартості, за продаж автомобіля «FORD TRANSIT T280», 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рама) НОМЕР_8 , попередній реєстраційний номер НОМЕР_4 , у розмірі 216699 (двісті шістнадцять тисяч шістсот дев`яносто дев`ять) гривень 71 копійки.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 3240,60 грн.
Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 10.10.2023.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_9 .

Відповідач: ОСОБА_9 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_10 .

Суддя Наталія ЦЕНДРА