Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 761/25101/20
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/12937/2023
Головуючий у суді першої інстанції Н. В. Пономаренко
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
04 жовтня 2023 року місто Київ

Справа № 761/25101/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Пасічник К. В.

учасники справи

заявник (боржник) ОСОБА_1

суб`єкт оскарження заступник начальника Дніпровського районного відділу

державної виконавчої служби у місті Києві Центрального

міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м.Київ) Кенюк Людмила Василівна

заінтересована особа ОСОБА_2

(стягувач)

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2023 року, постановленуу складі судді Пономаренко Н. В., в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва,

у с т а н о в и в :

У лютому 2023 року боржник за виконавчим провадженням ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність заступника начальника відділу Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Кенюк Л. В., заінтересовані особи: стягувач ОСОБА_2 .

В обґрунтування вимог скарги вказав, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 761/25101/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, відібрання дитини у батька. Постановою Київського апеляційного суду від 09.12.2020 було вжито заходів забезпечення первісного позову шляхом визначення місця та часу спілкування малолітньої дитини з матір`ю до винесення судом першої інстанції рішення. На виконання цієї постанови за заявою ОСОБА_2 було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1. 31.08.2021 Шевченківським районним судом м. Києва було ухвалено рішення в даній справі, яким суд відмовив позивачу в задоволенні позову, та задовольнив зустрічний позов, визначивши місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком дитини. Відтак, постанова Київського апеляційного суду від 09.12.2020 про забезпечення позову втратила свою чинність з 31.08.2021. Також боржник вказав, що 08.09.2021 до Шевченківського районного суду м.Києва було подано заяву про ухвалення додаткового рішення, оскільки судом при постановлені рішення не було вирішено питання скасування заходів забезпечення позову. За результатом розгляду вказаної заяви суд у своїй ухвалі від 11.10.2021 відхилив заяву про ухвалення додаткового рішення про скасування заходів забезпечення позову, зокрема, зазначивши про те, що апеляційна інстанція визначала строк дії заходів забезпечення позову - до винесення судом першої інстанції рішення, які відповідно втратили свою чинність в день ухвалення судом рішення. Також заявником зазначено, що орган ДВС, бездіяльність посадової особи якого оскаржується, звертався до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання постанови Київського апеляційного суду від 09.12.2020 (на підставі якої було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1). За результатами розгляду вказаної заяви, Київський апеляційній суд в ухвалі від 23.11.2022 у справі № 761/25101/20 зазначив таке: «Як визначено постановою Київського апеляційного суду від 09.12.2020, якою застосовано заходи забезпечення позову, такі заходи забезпечення діють до винесення судом першої інстанції рішення. Оскільки рішення суду першої інстанції постановлено 31.08.2021 та залишено без змін постановою суду апеляційної інстанції від 22.12.2021, відтак застосовані заходи забезпечення позову втратили свою дію. Отже, враховуючи, що спір вже вирішено по суті, заходи забезпечення позову, втратили свою дію.»

Ураховуючи те, що строк дії заходів забезпечення позову сплив (втратив свою чинність) 31.08.2021, заступник начальника відділу Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кенюк Л. В. повинна була винести постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 згідно п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Однак станом на дату звернення до суду з цією скаргою вказане виконавче провадження не закінчено. Більш того, державний виконавець активно виносить постанови про накладання штрафів та арешт коштів і майна боржника.

Окрім того, у скарзі вказано, що боржник звертався до органу ДВС із заявами про припинення (закінчення) виконання вказаної ухвали суду. 02.08.2022 в.о. начальником відділу Андрющенком І. В. було винесено постанову про перевірку законності виконавчого провадження. У постанові зазначено про те, що ухвалою від 31.08.2021 Шевченківського районного суду м. Києва заходи забезпечення позову не скасовані. А тому, на думку органу ДВС вказане виконавче провадження не може бути закінчено. Таким чином, бездіяльність заступника начальника відділу Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кенюк Л. В. щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 є неправомірною та порушує права боржника як сторони виконавчого провадження.

З урахуванням викладеного боржник просив суд визнати неправомірною бездіяльність заступника начальника відділу Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Кенюк Л. В. щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1. Зобов`язати заступника начальника відділу Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Кенюк Л. В. винести постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2023 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльнісь заступника начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кенюк Л. В. про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невірну оцінку доказам, просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення про визнання неправомірною бездіяльність заступника начальника відділу Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Кенюк Л. В. щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 за період з 31.08.2021.

В обґрунтування зазначив, що суд першої інстанції не з`ясував дійсних обставин справи, на які боржник посилався у скарзі як на підставу для задоволення заявлених ним вимог, оскільки не врахував, що застосовані судом апеляційної інстанції заходи забезпечення позову діяли до ухвалення судом першої інстанції судового рішення по суті спору, тобто до 31.08.2021. Суд не вархував, що з 31.08.2021 відсутні заходи забезпечення позову, які б можна було виконувати або скасовувати у судовому порядку. Вказав на те, що очевидним є неправомірність бездіяльності заступника начальника Відділу щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження, що порушує права скаржника. При цьому постанову про закінчення виконавчого провадження було винесено державним виконавцем лише 14.02.2023 після скасування заходів забезпечення позову у судовому порядку.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з викладених підстав.

Предтавник ОСОБА_2. - ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, ухвалу суду просила залишити без змін як законну та обгрнутовану з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Заступник начальника відділу Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кенюк Л. В., будучи належним чином повідомленою про час та дату розгляду справи, у судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, будь - яких заяв чи клопотань до суду від вказаної особи не надходило. Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу суб`єкт оскарження не скористалася.

Суд апеляційної інстанції розцінив причини неявки ОСОБА_7 в судове засідання як неповажні та дійшов висновку про можливість розгляду справи за її відсутності з урахуванням вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України. ЇЇ неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає її розгляду.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представників боржника та стягувача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Так, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Важливим також є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).

З урахуванням наведеного, судове рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

У статті 1 Закону «Про виконавче провадження» закріплено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Так, одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, предметом судового захисту за скаргою на рішення, дії чи бездіяльність виконавців під час виконання судового рішення є порушене право заявника, що підлягає доказуванню і встановленню при ухваленні судового рішення.

Звертаючись до суду із скаргою ОСОБА_1 вказував на неправомірність бездіяльності заступника начальника відділу Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Кенюк Л. В. щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1, посилаючись на втрату дії вжитих 09.12.2020 апеляційним судом заходів забезпечення позову у справі № 761/25101/20 з дня ухвалення судом першої інстанції рішення по суті спору, що не береться до уваги виконавцем.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні скарги, суд першої інстанції дійшов висновку, що у заступника начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кенюк Л. В. на час пред`явлення та розгляду вказаної скарги ОСОБА_1 , були відсутніми підстави визначені ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» закінчувати виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання постанови Київського апеляційного суду від 09.12.2020 у справі № 761/25101/20, оскільки боржником не надано суду доказів звернення до суду із заявою щодо скасування заходів забезпечення позову в порядку ст. 158 ЦПК України.

Проте з такими висновками суду колегія суддів погодитися не може, оскільки вони не відповідають вимогам закону та наявним у матеріалах справи доказам, а також встановленим судом обставинам з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Серед основних засад (принципів) цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 18 ЦПК України).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, що врегульовано Законом України «Про виконавче провадження».

Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» та пункт 6 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року № 489/20802 під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з абзацом другим пункту 1 розділу II Інструкції виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначені підстави, за яких виконавче провадження підлягає закінченню.

Зокрема, відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Отже, правовою підставою для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є встановлення державним виконавцем факту виконання судового рішення у повному обсязі таким чином, як визначено виконавчим документом.

Постанова про закінчення виконавчого провадження виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (частина друга статті 39 цього Закону України «Про виконавче провадження»).

Із зазначеного нормативного регулювання випливає, що, дотримуючись засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності виконавчого провадження, його гласності та відкритості, виконавець зобов`язаний вживати передбачених чинним законодавством заходів щодо примусового виконання рішень, належного вчинення виконавчих дій.

Судом встановлено, що у провадженні Шевченківського районного суду м.Києва перебувала цивільна справа №761/25101/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, відібрання дитини у батька та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини разом з батьком.

Постановою Київського апеляційного суду від 09.12.2020 вжито заходи забезпечення позову ОСОБА_2 у справі №761/25101/20 шляхом визначення місця та часу спілкування малолітньої дитини ОСОБА_4 , з матір`ю - стягувачем, до винесення судом першої інстанції рішення: - щотижня у будні дні: з 10:00 год. кожної середи до 10:00 год. кожної суботи; - щомісячно у вихідні дні з 10:00 год. кожної першої суботи до 20:00 год. кожної першої неділі та з 10:00 год. кожної третьої суботи до 20:00 год. кожної третьої неділі та, коли випадає п`ята субота, з 10:00 год. кожної п`ятої суботи до 20:00 год. кожної п`ятої неділі, зобов`язано батька - боржника, передавати малолітню дитину ОСОБА_8 матері - стягувачеві, за місцем проживання матері за адресою: АДРЕСА_1 у дні, які визначені цією ухвалою, для побачень.

З примусового виконання постанови Київського апеляційного суду від 09.12.2020 у справі № 761/25101/20 щодо забезпечення позову ОСОБА_2 заступником начальника відділу Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 16.12.2020 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1.

У вказаній постанові зазначено, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, відібрання дитини у батька у справі № 761/25101/20 забезпечено до винесення судом першої інтанції рішення.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31.08.2021 у справі 761/25101/20 у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, відібрання дитини у батька відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини разом з батьком задоволено. Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком - ОСОБА_1

23 вересня 2021 року до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшла заява боржника ОСОБА_1 про припинення проведення виконавчих дій по виконавчому провадженню НОМЕР_1 у зв`язку із ухваленням судом першої інстанції рішення у справі №761/25101/20. До заяви боржником було додано копію рішення Шевченківського районного судуд м. Києва від 31.08.2021 у справі №761/25101/20.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 серпня 2021 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 20 липня 2022 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року залишено без змін.

Згідно ухвали Київського апеляціного суду від 23 листопада 2022 року Дніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) звертався до апеляційного суду із заявою про зміну способу і порядку виконання постанови Київського апеляційног суду від 09.12.2020 у справі № 761/25101/20 за позовом ОСОБА_2 . Узадоволенні зяви було відмовлено з підстав вирішення справи по суті спору (ухвалення у справі рішення) та втрати дії заходів забезпечення позову.

Як вбачається із постанови начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про результати перевірки законності виконавчого провадження від 08.02.2022 державним виконавцем здійснювалися заходи з примусового виконання виконавчого документа № 761/25101/20 у період з 16.12.2020 (дата відкриття виконавчого провадження) по 23.09.2021 (дата надходження до Відділу копії рішення у справі 761/25101/20 від 31.08.2021).

Разом з тим, із вказаної постанови вбачається, що отримавши копію рішення Шевченківського районного суду від 31.08.2021 у справі 761/25101/20 та заяву боржника про припинення проведення виконавчих дій по виконавчому провадженню НОМЕР_1, державним виконавцем не припинилося здійснення примусових засохів щодо примусовогово виконання виконавчого документа № 761/25101/20. Більше того такі дії не були припинені ним і після перегляду судового рішення від 31.08.2021 судами апеляційної та касаційної інстанцій.

Натомість у квітні 2022 року (вже після перегляду справи судом апеляційної інстанції) Дніпровським відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було подано до апеляційного суду заяву про зміну способу і порядку виконання постанови Київського апеляційног суду від 09.12.2020 у справі № 761/25101/20 за позовом ОСОБА_2 , яка фактично припинила свою дію з дня ухвалення судом першої інстанції 31.08.2021 судового рішення по суті спору, про що було відомо Віддлу з 23.09.2021.

Таким чином колегія суддів прийшла до висновку, що отримаши 23.09.2021 копію рішення Шевченківського районного судум. Києва від 31.08.2021 у справі №761/25101/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, відібрання дитини у батька та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини разом з батьком, державний виконавець повинен був вчинити дії, передбачені п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а саме винести постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання постанови Київського апеляційного суду від 09.12.2020, заходи забезпечення позову якої були вжиті судом до винесення судом першої інстанції рішення у справі.

Проте, всупереч вимогам закону і змісту виконавчого документа який перебував у виконавчий службі на виконанні, виконавцем не було вчинено відповідних дій, чим допущено протиправну бездіяльність щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження, яка призвела до порушення прав боржника у вказаному виконавчому провадженні, оскільки вже після того, як 23.09.2021 державному виконавцю стало відомо про припинення дії вжитих апеляційним судом заходів забезпечення позову ОСОБА_1 (у задоволенні якого 31.08.2021 судом відмовлено) ним не було припинено проведення виконавчих дій по виконавчому провадженню НОМЕР_1.

При цьому державним виконавцем безпідставно зроблено висновок про відсутність підстав для закінчення виконавчого провадження з посиланням на те, що рішення суду першої інстанції не набрало законної сили на час подання його до Відділу та вказаним рішенням судом не було скасовано заходи забезпечення позову. Зазначений висновок відображено у постанові про перевірку законності виконавчого провадження (а.с. 35).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позиція Відділу є суперечливою, оскільки вказуючи на зазначене вище, у подальшому отримавши відмову суду у задоволенні заяви про зміну способу та порядку виконання постанови Київського апеляційного суду від 09.12.2020 з підстав втрати своєї дії заходів забезпечення позову про які йдеться, державний виконавець також не припинив вчиняти заходи щодо примусового виконання судового рішення, чим порушив права боржника у даному виконавчому провадженні.

Таким чином, у справі, яка переглядається, суд першої інстанції, не встановив фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, невірно застосував норми матеріального та процесуального права, та дійшов необґрунтованого висновку про те, що у виконавця були відсутні законні підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки вжиті апеляційним судом заходи забезпечення позову фактично припинили свою дію з 31.08.2021, про що державному виконавцю стало відомо 23.09.2021.

Отже, отримавши 23.09.2021 заяву боржника про припинення проведення виконавчих дій по виконавчому провадженню НОМЕР_1 державний виконавець мав винести постанову про закінчення виконавчого провадження та не мав законних підстав здійснювати будь - які заходи щодо примусового виконання судового рішення від 09.12.2020 у справі №761/25101/20.

Ураховуючи викладене, аналізуючи зміст поданої скарги, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, надавши оцінку наявним у справі доказам в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення скарги.

Отже, колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали у межах доводів і вимог апеляційної скарги, визначивши характер правовідносин між учасниками справи та закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідивши матеріали справи та надавши належну правову оцінку доводам учасників справи і зібраним у справі доказам, дійшла висновку про те, що суд першої інстанції не перевірив належним чином доводів заявника щодо неправомірності бездіяльності виконавця щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження з моменту, коли йому стало відомо про ухвалення 31.08.2021 судом рішеннм, чим порушено норми матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2023 року та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення скарги ОСОБА_1 та визнання неправомірною бездіяльність заступника начальника відділу Дніпровського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кенюк Л. В. щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 починаючи з 23 вересня 2021 року, оскільки саме з цієї дати виконавцю стало відомо про ухвалення 31.08.2021 судом рішення у справі по суті спору. Заявник не надав суду доказів того, що він раніше (до 23.09.2021) повідомляв державного виконавця про ухвалення у справі рішення та що він раніше подавав заяву про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи з вищенаведеного, ухвала суду першої інстанції не може вважатись законною та обґрунтованою, і такою, що постановлена з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим наявні підстави для її скасування з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення скарги ОСОБА_1 з наведених вище підстав.

Вимоги скарги про зобов`язання заступника начальника відділу Дніпровського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кенюк Л. В. винести постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 не можуть бути задоволені судом апеляційної інстанції з урахуванням того, що на підставі постановлення Шевченківським районним судом м. Києва станом на час перегляду справи ухвали про скасування заходів забезпечення позову, застосованих постановою Київського апеляційного суду від 09.12.2020 у справі №761/25101/20, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 14.06.2023 державним виконавцем вже прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження.

Оскільки суд частково задовольняє скаргу ОСОБА_1 , тому підлягає стягненню з Дніпровського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь держави судовий збір за подачу скарги до суду першої інстанції у розмірі 1 073 грн 60 коп та судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 610 грн 40 коп.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність заступника начальника відділу Дніпровського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кенюк Людмили Василівни щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 починаючи з 23 вересня 2021 року.

В іншій частині вимог скарги відмовити.

Стягнути з Дніпровського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (, адреса: м. Київ, вул. Сверстюка, 15) на користь держави судовий збір за подачу скарги до суду у розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп та судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 610 (одна тисяча шістсот десять) грн 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 09 жовтня 2023 року.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна