ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/4/22 Номер провадження 22-ц/814/3079/23Головуючий у 1-й інстанції Попов М.С. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
У Х В А Л А

03 жовтня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

суддів Пікуля В.П., Одринської Т.В.

за участю секретаря Філоненко О.В.,

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Жолонко О.В., відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката - Чолана М.В., третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 24 січня 2023 року ухваленого у складі головуючого судді Попова М.С., повний текст судового рішення виготовлено 25 січня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнання за нею права власності на частину житлового будинку, -

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 24 січня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано будинок АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на частину будинку АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на частину будинку АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що часом придбання спірного майна: житлового будинку АДРЕСА_1 є період перебування сторін у шлюбі. Відповідачем не доведено, що спірний будинок було придбано виключно за його кошти чи кошти його матері, адже у кредитному договорі, при зазначенні цілі кредиту (купівля житлового будинку) не зазначено адресу будинку, який мала намір придбати ОСОБА_3 .

Короткий зміст вимог та доводів апеляційних скарг

Не погодившись із таким вирішенням спору, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не дав належної оцінки наведеним відповідачем доказам, які свідчать про те, що ОСОБА_1 фактично не вклала власних коштів у придбання вказаного житлового будинку, тобто будинок АДРЕСА_1 фактично був придбаний за кошти ОСОБА_2 , тобто кошти надані йому його матір`ю ОСОБА_3

ОСОБА_2 зазначає, що в огляді судової практики Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду щодо розгляду справ у спорах, що виникають із розподілу майна подружжя за 2020 рік, розділ 3.2 «Придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам собою факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя».

Конструкція норми ст.. 22 КпШС України та ст.. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Зазначає, що суд першої інстанції невірно трактував докази, а саме кредитний договір від 22.08.2006 р., відповідно до якого ОСОБА_3 отримала кредитні кошти для купівлі житлового будинку у сумі 13730,37 доларів США саме для придбання вказаного житлового будинку. Зазначене підтверджує і договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_2 , став поручителем за виконання ОСОБА_3 зобов`язань за вищевказаним кредитним договором. Наведене свідчить про те, що ОСОБА_3 отримала кредитні кошти на купівлю житлового будинку у сумі 13730,37 доларів США саме для придбання житлового будинку АДРЕСА_1 .

11 серпня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_3 про залучення її до справи як третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що клопотання підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 ЦПК України, якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Ч. 1 ст. 54 ЦПК України встановлено, що якщо в результаті ухвалення судового рішення сторона може набути право стосовно третьої особи або третя особа може пред`явити вимоги до сторони, така сторона зобов`язана сповістити цю особу про відкриття провадження у справі і подати до суду заяву про залучення її до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. До такої заяви повинні бути додані докази про направлення її копії особі, про залучення якої як третьої особи подана заява.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 365 ЦПК України у разі встановлення, що рішення суду першої інстанції може вплинути на права та обов`язки особи, яка не брала участі у справі, суддя - доповідач залучає таку особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог, мають процесуальні права і обов`язки, встановлені ст. 43 цього Кодексу.

Вступ у справу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, не тягне за собою розгляду справи спочатку.

З копії кредитного договору № PLB0GK00000052 вбачається, що ОСОБА_3 22 серпня 2006 року отримала кредит в розмірі 13 720,37 доларів США на наступні цілі: купівля житлового будинку. Поручителем за договором поруки № PLB0GK00000052 від 22 серпня 2006 року перед кредитором за виконання ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором № PLB0GK00000052 від 22 серпня 2006 року є ОСОБА_2 (а.с.53-58).

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 19.12.2011 року № 131515 станом на 19.12.2011р. у ОСОБА_3 по угоді № PLB0GK00000052 (житло в кредит) від 22.08.2006 р. заборгованість відсутня. Кредит погашений. (а.с.59).

З огляду на вищевикладене та враховуючи обставини справи, характер спірних правовідносин, наявні докази, колегія суддів вважає за належне залучити до участі у справі ОСОБА_3 , в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Керуючись ст. ст. 53, 54, 365 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_3 про залучення її до справи як третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог задовольнити.

Залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 .

Копію ухвали про залучення третьої особи направити ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.О.Панченко

Судді В.П. Пікуль

Т.В. Одринська