Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.09.2023 Справа №607/9354/22

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

за участю секретаря судового засідання Крук А. В.,

представника позивача, адвоката Ярмуся В. Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ «ІФГ КАПІТАЛ» про зняття арешту з нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про зняття арешту з нерухомого майна.

В обґрунтування доводів позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 належить на праві приватної власності житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 739,5 м.кв. за адресою АДРЕСА_1 , на підставі мирової угоди від 19 серпня 2011 року, затвердженої ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 19 серпня 2011 року № 26688/11 і зареєстрованої в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 101 та земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,0889, кадастровий номер :07:003:0078, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, серії та номер ЯМ № 130840 від 16 листопада 2012 року і зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 101.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер 261085854, сформованої 11 червня 2021 року містяться відомості:

- тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 12126467, об`єкт обтяження: житловий будинок, адреса: АДРЕСА_1 . Зареєстровано: 02.02.2012 за № 12126467 реєстратором: ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Підстава обтяження: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 29071536, 31 січня 2012 року, відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України. Власник: ОСОБА_2 , код НОМЕР_1 . Обтяжувач: відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України. Заявник: відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України. На даний час арешт не знято.

16 лютого 2022 року ОСОБА_1 направив заяву до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (рекомендованим листом № 047, який отриманий 21 лютого 2022 року) про зняття арешту з майна, а саме: житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею 739,5 м.кв. за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд заг. площею 0,0889, кадастровий номер :07:003:0078 за адресою АДРЕСА_1 , що належить на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, серії та номер ЯМ №130840 від 16 листопада 2012 року.

Арешт з майна не знято та будьякої відповіді на звернення на даний час не надходило.

27 травня 2022 року ОСОБА_1 повторно направив заяву до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (рекомендованим листом № 719, який отриманий 16 червня 2022 року) та Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (рекомендованим листом № 700, який отриманий 16 червня 2022 року) про зняття арешту з майна, а саме: житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею 739,5 м.кв. за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд заг. площею 0,0889, кадастровий номер :07:003:0078 за адресою АДРЕСА_1 , належить на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, серії та номер ЯМ №130840 від 16 листопада 2012 року.

Арешт з майна на момент звернення з позовною заявою не знято, та будьякої відповіді на звернення на даний час не надходило.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року № 500/2626/22 відмовлено у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання неправомірних дій та зняття арешту з нерухомого майна житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею 739,5 м.кв. за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд заг. площею 0,0889, кадастровий номер :07:003:0078Є, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Суд вказав, що зміст позовної заяви у спірній справі, яку направлено позивачем до Тернопільського окружного адміністративного суду спрямований на захист цивільних прав, а відтак даний спір має вирішуватись за правилами цивільного судочинства загальної юрисдикції.

Позивач вважає дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про не зняття арешту з майна, що належить ОСОБА_1 , накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 29071536 від 31 січня 2012 року Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України неправомірними та незаконними, з наступних підстав.

Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31 січня 2012 року, незаконно накладено арешт на житловий будинок, так як даний будинок належить не боржникові за виконавчим документом, а позивачу.

ОСОБА_1 набув право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 739,5 м.кв. за адресою АДРЕСА_1 на підставі мирової угоди від 19 серпня 2011 року, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 19 серпня 2011 року № 26688/11 набагато раніше (6 місяців), ніж була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31 січня 2012 року. Відповідно державним виконавцем неправомірно накладено арешт на майно, яке не належало боржнику ОСОБА_2 .

Протягом 10 років Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України та Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не проводить будьяких виконавчих дій відносно накладеного арешту.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер 304031429, сформованої 01 липня 2022 року арешт з житловий будинок АДРЕСА_1 накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 29071536, 31 січня 2012 року та земельної ділянки не знятий.

Отож, з урахуванням викладеного, позивач просив суд зняти арешт із нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31 січня 2012 року, а саме:

житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею 739,5 м.кв. за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101;

земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд заг. площею 0,0889, кадастровий номер :07:003:0078, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сташків Н. М. від 26 липня 2022 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про зняття арешту з нерухомого майна.

10 серпня 2022 року судом зареєстровано відзив представника відповідача Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, у якому представник просив відмовити у задоволенні позову. Пояснив, що 06 жовтня 2011 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та встановлено боржнику семиденний термін на добровільне виконання. Боржником рішення суду в добровільному порядку виконано не було. Державним виконавцем відповідно до положень статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 2 379 617, 98 грн.

До Відділу надійшов лист № 2127/5995 від 29 листопада 2011 року Головного управління Держкомзему у Тернопільській області, відповідно до якого за боржником зареєстровані земельні ділянки, зокрема: площею 0,089 га, за адресою: АДРЕСА_1 , державний акт на право власності на земельну ділянку від 03 серпня 2006 року, зареєстрована за № 42.

Крім того, до Відділу надійшов лист № 9184/072 від 30 листопада 2011 року ТОВ «Міське юро технічної інвентаризації» за боржником зареєстроване нерухоме майно, серед якого зокрема: житловий будинок по АДРЕСА_1 .

В подальшому, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» 08 квітня 2019 року державним виконавцем Відділу винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Пункт 2 ч. 1 ст. 37 цього Закону не передбачає зняття арешту з майна.

03 жовтня 2022 року представник позивача, адвокат Ярмусь В. Д. звернувся до суду із заявою про закриття провадження у справі в частині вимог до ОСОБА_2 у зв`язку із смертю.

01 грудня 2022 року судом зареєстровано пояснення представника позивача, у якому він вказав, що державний виконавець відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України виніс постанову про арешт майна боржника від 31 січня 2012 року, для забезпечення реального виконання рішення суду на майно боржника. При цьому накладення арешту на майно ОСОБА_1 є незаконним та позбавляє його власника можливості розпоряджались на власний розсуд, так як позивач не є боржником за виконавчим документом.

У постанові Постанова КГС ВС від 04 травня 2022 року у справі № 916/2100/20 вказано, що якщо на момент винесення постанови про опис та арешт майна/коштів боржника, майно, що підлягає арешту, перебуває у власності особи, яка не є стороною або учасником виконавчого провадження, на таке майно/кошти не може бути накладений арешт та встановлені обмеження у його використанні.

Виконавче провадження по стягненню заборгованості з ОСОБА_2 повернуто державним виконавцем стягувачу, про що винесено постанову від 08 квітня 2019 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. На даний час виконавче провадження повторно не відкрите та на виконанні у відділі ДВС не перебуває. Виконавчий документ повторно протягом трьох років не пред`явлено для примусового виконання, чим пропущено строк пред`явлення до виконання.

Накладення арешту на майно ОСОБА_1 згідно постанови 31 січня 2012 року, який не є боржником за виконавчим провадженням є незаконним та позбавляє його власника можливості розпоряджатись ним на власний розсуд. Також державний виконавець не провів жодних виконавчих дій протягом 10ти років для виконання рішення суду чи подальшої реалізації нерухомого майна на яке накладено арешт.

20 грудня 2022 року суддею Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сташків Н. М. задоволено клопотання представника позивача, адвоката Ярмуся В. Д. витребувано у: 1)Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (м. Київ, вул. Городецького, 13) та Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (м. Київ, вул. Городецького, 13) копію матеріалів виконавчого провадження, на підставі якого був накладений арешт на майно ОСОБА_1 , відповідно до постанови про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31 січня 2012 року; 2)Броварському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (Київська область, місто Бровари, вул. Київська, будинок 155) повний витяг актового запису про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

27 лютого 2023 року судом зареєстровано заяву представника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, у якому він вказав, що Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вважає вимоги позову безпідставними та необґрунтованими. Боржником рішення суду в добровільному порядку виконано не було, таким чином підстав для зняття арешту з майна боржника у державного виконавця не було повертаючи виконавчий документ на підставі п. 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». У відповідності до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії Отже, державний виконавець, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом (ст. 18). Враховуючи вищенаведене, представник відповідача вважає, що державним виконавцем не порушено вимоги Закону, а підстави для визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу відсутні.

07 березня 2023 року представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на виконання ухвали суду просив долучити до матеріалів справи постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесену у виконавчому провадження № 29071536; постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 29071536.

13 березня 2023 року представник позивача, адвокат Ярмусь В. Д. звернувся до суду із клопотанням про залучення співвідповідача у справі товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ «ІФГ КАПІТАЛ», оскільки згідно постанови ВП № 29071536 про повернення виконавчого документу стягувачу від 08 квітня 2019 року. Стягувачем за виконавчим документом на користь якого накладено арешт є вказана юридична особа.

20 березня 2023 року було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями згідно розпорядження керівника апарату суду від 20 березня 2023 року № 37 (перебування у відпустці), яким головуючим суддею визначено суддю Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Герчаківську О. Я.

Ухвалою судді Герчаківської О. Я. від 22 березня 2023 року прийнято до провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, про зняття арешту з нерухомого майна.

Протокольною ухвалою суду, постановленою у судовому засіданні, яке відбулося 27 квітня 2023 року задоволено клопотання адвоката Ярмуся В. Д., залучено до участі у справі в процесуальному статусі співвідповідача товариство з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ «ІФГ КАПІТАЛ».

Ухвалою суду від 20 червня 2023 року закрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» про зняття арешту з нерухомого майна в частині позовних вимог до ОСОБА_2 на підставі пункту 7 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України.

Протокольною ухвалою суду, постановленою у судовому засіданні, яке відбулося 13 липня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача, адвокат Ярмусь В. Д. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та просив повністю задовольнити.

Представники відповідачів Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ «ІФГ КАПІТАЛ» усудове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання, що не перешкоджає суду вирішувати спір по суті.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, встановив наступне.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 26688/11 від 22 серпня 2011 року, яка набрала законної сили 27 серпня 2011 року постановлено:

«Визнати мирову угоду, відповідно до якої:

1. ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_3 , визнає, що його заборгованість перед ОСОБА_1 на момент укладення цієї Мирової угоди відповідає доказам, які викладені в матеріалах судової справи та становить 950000,00 (дев`ятсот п`ятдесят тисяч) гривень.

2. ОСОБА_2 гарантує, що протягом 10 (десяти) днів, з моменту затвердження цієї Мирової Угоди судом, передасть ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу наступне нерухоме майно, а саме:

земельну ділянку площею 0,0889 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №455500;

житловий будинок з надвірними спорудами, які розташовані по АДРЕСА_1 і належать ОСОБА_2 на праві приватної власності відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно номер запису 1604 в книзі №2.

3. ОСОБА_2 гарантує, що негайно після затвердження Мирової Угоди судом, передасть ОСОБА_1 оригінали документів, що підтверджують право власності на нерухоме майно.

4. Визнати за ОСОБА_1 право власності на наступне нерухоме майно, а саме:

земельну ділянку площею 0,0889 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 та житловий будинок з надвірними спорудами, які розташовані по АДРЕСА_1 .

5. ОСОБА_1 заявляє, що з моменту підписання цієї Мирової угоди та у випадку належного її виконання не матиме жодних майнових претензій до ОСОБА_2 з приводу заборгованості, погашення якої є предметом цієї Мирової Угоди.

6. Сторони домовилися, що будьякі витрати, пов`язані з переоформленням права власності на земельну ділянку площею 0,0889 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 та житловий будинок з надвірними спорудами, які розташовані по АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 , що виникатимуть чи можуть виникнути після затвердження судом умов цієї Мирової угоди, покладаються на ОСОБА_1 .

7. ОСОБА_4 погоджується з умовами цієї Мирової угоди та заявляє, що з моменту підписання цієї Мирової угоди та у випадку належного її виконання не матиме жодних майнових чи інших претензій до ОСОБА_1 з приводу предмету даної Мирової Угоди.

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_4 , про стягнення грошових коштів у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди, яка визнана судом».

Згідно витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 203124189 від 05 березня 2020 року та витягу про державну реєстрацію прав № 33014810 від 30 січня 2012 року житловий будинок, загальною площею 739,5 м.кв. за адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі мирової угоди від 19 серпня 2011 року, затвердженої ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області № 26688/11.

Земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,0889, за адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 130840.

31 січня 2012 року у виконавчому провадженні № 29071536 з виконання виконавчого листа № 22701/11, виданого 06 липня 2011 року на виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Український промисловий банк» в особі Тернопільської філії ТОВ «Укрпромбанк» заборгованість в сумі 23 794 359,88 грн, 1 700 грн судового збору та 120 грн витрат та інформаційнотехнічне забезпечення розгляду справи, винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, зокрема, щодо земельної ділянки для площею 0,089 га, за адресою АДРЕСА_1 , державний акт на право власності на земельну ділянку від 03 серпня 2006 року зареєстрований за № 42 та житлового будинку на АДРЕСА_1 .

Постановою державного виконавця від 08 квітня 2019 року у цьому ж виконавчому провадження виконавчий документ виконавчий лист № 22701/11, виданий 06 липня 2011 року, повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Стягувачем зазначено товариство з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ «ІФГ КАПІТАЛ».

Відповідно до Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 261085854 від 11 червня 2021 року та № 304031429 від 01 липня 2022 року житлового будинку загальною площею 739,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 містяться відомості:

тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 12126467, об`єкт обтяження: житловий будинок, адреса: АДРЕСА_1 . Зареєстровано: 02.02.2012 за № 12126467 реєстратором: ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Підстава обтяження: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 29071536, 31 січня 2012 року, відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України. Власник: ОСОБА_2 , код НОМЕР_1 . Обтяжувач: відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України. Заявник: відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України. На даний час арешт не знято.

16 лютого 2022 року ОСОБА_1 звертався із заявою до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (рекомендованим листом № 047, який отриманий 21 лютого 2022 року) про зняття арешту з майна, а саме: житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею 739,5 м.кв. за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд заг. площею 0,0889, кадастровий номер :07:003:0078 за адресою АДРЕСА_1 , що належить йому на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, серії та номер ЯМ № 130840 від 16 листопада 2012 року.

27 травня 2022 року ОСОБА_1 повторно направив заяву до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (рекомендованим листом № 719, який отриманий 16 червня 2022 року) та Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (рекомендованим листом № 700, який отриманий 16 червня 2022 року) про зняття арешту з вказаного майна.

Заяви позивача були залишені без реагування та відповіді, а тому ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про зняття арешту з нерухомого майна.

За встановлених обставин до правовідносин, що виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будьякими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будьякого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

На час накладення арешту на майно діяла редакції Закону України «Про виконавче провадження» № 606XIV від 21 квітня 1999 року.

Так, згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» № 606XIV державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку (п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» № 606XIV).

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ч. 3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» № 606XIV).

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606XIV виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Станом на момент вирішення справи судом діє редакція Закону України «Про виконавче провадження» № 1404VIII від 02 червня 2016 року.

Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною другою статті 56 цього Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Чинним законодавством не передбачено заборони накладення арешту на майно, що є предметом іпотеки.

Разом із тим ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» обумовлено випадки, підстави й порядок зняття арешту з майна, у тому числі відповідно до частини п`ятої цієї норми, у всіх інших випадках арешт з майна може бути знятий за рішенням суду.

У Постанові від 04 травня 2022 року у справі № 916/2100/20 КГС ВС висловив наступну правову позицію: якщо на момент винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника, майно, що підлягає арешту, перебувало у власності особи, яка не є стороною або учасником виконавчого провадження, на таке майно (кошти) не може бути накладений арешт та встановлені обмеження у його використанні.

Як встановлено судом, за ОСОБА_1 визнано право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 739,5 м. кв., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,0889, кадастровий номер :07:003:0078, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, на підставі ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 26688/11 від 22 серпня 2011 року, яка набрала законної сили 27 серпня 2011 року.

Згідно додатку № 2 до чинного на той час Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції від 7 лютого 2002 року № 7/5, ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди є правовстановлюючим документом, на підставі якого проводилася державна реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відтак, 30 січня 2012 року на підставі ухвали суду у справі № 26688/11 від 22 серпня 2011 року позивач ОСОБА_1 зареєстрував право власності на будинковолодіння за вищевказаною адресою. Державна реєстрація прав проведена ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» (м. Тернопіль), про що видано Витяг № 33014810.

На підставі ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 22 серпня 2011 року № 2-6688/11 ОСОБА_1 також оформив право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,0889, за адресою АДРЕСА_1 , що слідує із державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 130840. Оформлення цих прав було вчинено у відповідності до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі (затверджено наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04 травня 1999 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 4 червня 1999 р. за № 354/3647).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, в тому числі на житлові будинки, які відносились до колгоспного двору, не залежить від державної реєстрації цього права.

Тобто, на час накладення арешту, згідно постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31 січня 2012 року, на вищевказані земельну ділянку та житловий будинок, власником цього нерухомого майна був позивач, а не боржник ОСОБА_2 .

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не є боржником за виконавчим провадженням № 29071536, тому накладення арешту на його майно є незаконним та позбавляє можливості власника розпоряджатися ним на власний розсуд, а відтак є всі підстави для скасування арешту з майна.

Щодо належності відповідачів Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, то суд звертає увагу на наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна зпід арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Вказане зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16ц.

Неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві (постанова Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 619/2796/19ц).

Суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частини перша, друга та третя статті 51 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 1285гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення зпід арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна. При цьому, орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Таким чином, суд доходить до висновку, що Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є неналежними відповідачами у даній справі.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

З огляду на вказане, суд дійшов до переконання, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України слід відмовити у зв`язку з тим, що позов в цій частині заявлено до неналежних відповідачів. Позовні вимоги ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ «ІФГ КАПІТАЛ» про зняття арешту з нерухомого майна підлягають до задоволення.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 7678, 206, 258268, 273, 352355ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Скасувати арешт із нерухомого майна ОСОБА_1 , який накладено постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31 січня 2012 року, а саме:

житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею 739,5 м. кв., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101;

земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,0889, кадастровий номер :07:003:0078, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ «ІФГ КАПІТАЛ» на користь ОСОБА_1 992,40 грн судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач 1: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, адреса місцезнаходження: вул. Городецького, буд. 13, м. Київ, 01001;

Відповідач 2: Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, , вул. Городецького, буд. 13, м. Київ, 01001.

Відповідач 3: товариство з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ «ІФГ КАПІТАЛ», , вул. Казимира Малевича, буд. 15, корп. 7, кім. 509, м. Київ, 03150.

Повний текст рішення складено 05 жовтня 2023 року.

Головуючий суддя Герчаківська О. Я.