ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 вересня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/3019/22

Головуючий у першій інстанції - Яременко І. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/737/23

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

секретар: Поклад Д.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова у складі судді Яременко І.В. від 02 березня 2023 року, місце ухвалення рішення м.Чернігів, дата складання повного тексту рішення - 06 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, в якому просив: визнати спільною сумісною власністю подружжя автомобіль марки Renault Megane Scenic, д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, 2008 року випуску, шасі НОМЕР_2 ; визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаного автомобіля, та припинити право власності на частку у праві власності на вказаний автомобіль. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 вказував, що 20.09.2017 року між ним та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, який рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 25.07.2022 року, було розірвано. За час перебування у зареєстрованому шлюбі сторонами даного спору було придбано автомобіль марки Renault Megane Scenic, д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, 2008 року випуску, шасі НОМЕР_2 , який було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 . Позивач зазначав, що даний автомобіль сторонами спору було придбано під час шлюбу, у позасудовому порядку вирішити питання щодо поділу неможливо, тому він звернувся з даним позовом до суду, в якому просить поділити спільне сумісне майно, визнавши за ним право власності на 1/2 частину спірного автомобіля.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 02.03.2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 , задоволено. Судом визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки Renault Megane Scenic, д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, 2008 року випуску, шасі НОМЕР_2 . В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку автомобіля марки Renault Megane Scenic, д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, 2008 року випуску, шасі НОМЕР_2 . Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку у праві власності на автомобіль марки Renault Megane Scenic, д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, 2008 року випуску, шасі НОМЕР_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 992 грн. 40 коп. витрат, понесених на оплату судового збору. Накладений ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 30.08.2022 року, в порядку забезпечення позову, арешт на автомобіль марки Renault Megane Scenic, д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, 2008 року випуску, шасі НОМЕР_2 , який зареєстровано за ОСОБА_2 , судом скасовано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 02.03.2023 року, та ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 вказує, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 02.03.2023 року є незаконним, необґрунтованим та підлягає скасуванню. Доводи апеляційної скарги зазначають, що судом першої інстанції не було повно та всебічно з`ясовано обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх позовних вимог, які є предметом доказування, та які мають істотне значення для розгляду даної справи, а саме, по справі не встановлено на підставі належних та допустимих доказів дійсну вартість предмету поділу - автомобіля і, відповідно, ціну позову. Доводи апеляційної скарги стверджують, що вартість майна, яке підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи із дійсної вартості на час розгляду справи, і дійсна вартість спірного майна має відповіти ринковій вартості такого майна на день подання позовної заяви до суду. Апелянт вказує, що позивач не надав жодних документальних підтверджень дійсної вартості спірного автомобіля на час подання позовної заяви до суду, і вартість даного автомобіля, за погодженням між подружжям, не визначалася. Доводи апеляційної скарги зазначають, що у даній справі предметом поділу є неподільна річ - автомобіль, і спільне володіння і користування ним є неможливим, тому позивач обрав неналежний та неефективний спосіб захисту своїх прав, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні даного позову. Апелянт стверджує, що виконання оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 02.03.2023 року фактично є неможливим, оскільки спільне, навіть часткове, володіння і користування спірним автомобілем, із дотриманням прав та інтересів кожної із сторін, є неможливим, в силу особливостей самого предмету поділу.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Богданова І.Д. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, у зв`язку із її безпідставністю, а рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 02.03.2023 року, залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.96,97,98,99,100), не з`явились. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи,перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що сторони даного спору перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.09.2017 року. Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 25.07.2022 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.14).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , автомобіль марки Renault Megane Scenic, д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, 2008 року випуску, шасі НОМЕР_2 зареєстровано за ОСОБА_2 , дата реєстрації 18.08.2021 року (а.с.20).

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 02.03.2023 року, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, виходячи із приписів норм права, які регулюють спірні правовідносини, та документально підтверджених досліджених доказів, дійшов висновку, що спірний автомобіль Renault Megane Scenic, д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, 2008 року випуску, шасі НОМЕР_2 , було придбано сторонами спору під час перебування у шлюбі та ведення спільного господарства - 18.08.2021 року, і тому даний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України, та відповідно, підлягає поділу, шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 частку спірного автомобіля, як про це просить позивач у вимогах заявленого позову.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 відносно того, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 02.03.2023 року є незаконним, необґрунтованим, та підлягає скасуванню, не можуть бути підставою для скасування даного рішення суду від 02.03.2023 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги вказують, що судом першої інстанції не було повно та всебічно з`ясовано обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх позовних вимог, які є предметом доказування, та які мають істотне значення для розгляду даної справи, а саме, по справі не встановлено на підставі належних та допустимих доказів дійсну вартість предмету поділу - автомобіля і, відповідно, ціну позову.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 02.03.2023 року, оскільки позивачем не заявлялася позовна вимога про поділ спірного автомобіля, шляхом виділення автомобіля у власність одному із подружжя, та стягнення з нього компенсації вартості частки іншого із подружжя у праві спільної сумісної власності. За даних обставин, той факт, що по справі не встановлено дійсну вартість спірного автомобіля, не може мати істотного значення для вирішення по суті вимог заявленого ОСОБА_1 позову, які не містять в собі позовної вимоги про стягнення на користь одного із подружжя грошової компенсації вартості його частки у праві спільної сумісної власності.

Відповідно до приписів ч.1 статті 13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що у даній справі предметом поділу є неподільна річ - автомобіль, і спільне володіння і користування ним є неможливим, тому позивач обрав неналежний та неефективний спосіб захисту своїх прав, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні даного позову. Апелянт стверджує, що виконання оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 02.03.2023 року фактично є неможливим, оскільки спільне, навіть часткове, володіння і користування спірним автомобілем, із дотриманням прав та інтересів кожної із сторін, є неможливим, в силу особливостей самого предмету поділу.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 02.03.2023 року, виходячи із наступного.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.3 статті 368 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (ч.1 статті 60 Сімейного кодексу України).

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (стаття 68 Сімейного кодексу України).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 статті 69 Сімейного кодексу України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 статті 70 Сімейного кодексу України).

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (ч.3 статті 370 ЦК України).

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).

Приймаючи до уваги норми права, які регламентують спірні правовідносини, необхідно зазначити, що одержання матеріальної компенсації вартості частки майна є правом особи, яка є співвласником такого неподільного майна, а не її обов`язком. Оскільки позивач ОСОБА_1 не заявляв позовної вимоги про поділ неподільної речі шляхом виділення її у власність одному із подружжя, та стягнення з нього компенсації замість частки іншого із подружжя у праві спільної сумісної власності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог заявленого позову.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 02.03.2023 року, висновки якого узгоджуються із фактичними, документально підтвердженими обставинами справи та нормами права, які регламентують спірні правовідносини.

За даних обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 02.03.2023 року, підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 02 березня 2023 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: