Справа № 216/1624/17
провадження 2/216/84/23
РІШЕННЯ

іменем України

27 вересня 2023 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Кузнецова Р.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Гулковського О.С.,

представника позивача адвоката Горелікова М.М.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Ярошевської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №4 приміщення суду в м. Кривому Розі, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дацко Ярослав Олексійович про визнання заповіту недійсним,-

встановив:

У червні 2017 року позивач звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з вищевказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 . Після смерті батька позивач звернулась до нотаріуса з метою оформлення спадщини у вигляді житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , проте отримала відмову, так як за життя померлим було складено заповіт на ім`я відповідача. Позивач вважає, що посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дацком Я.О. заповіт є недійсним, оскільки на момент його складання померлий ОСОБА_3 мав стійкий розлад здоров`я, у зв`язку з чим не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Дана обставина може бути підтверджена медичними картками хворого та показами свідків. З огляду на такі обставини, з метою захисту своїх порушених прав позивач змушена звернутись до суду з вказаним позовом.

Під час розгляду справи представник позивача, адвокат Гореліков М.М., позов підтримав та просив задовольнити.

Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечувала, та просили відмовити у задоволенні позову.

Одночасно з цим відповідач ОСОБА_1 пояснив, що знайомий з ОСОБА_3 більше 30 років, доглядав за ним, так як той захворів на інсульт. 17.09.2016 померлий склав заповіт на його ім`я. Заповіт посвідчували за місцем проживання, оскільки у ОСОБА_3 була паралізована права нога та права рука. Почував себе добре, розмовляв та перебував у здоровому глузді. Заповіт підписували свідки, яких запросив померлий. Померлий не бажав заповідати своє майно донці.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 01.11.2013 (а.с. 7).

Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 21.10.1976 та свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 02.07.1994 вбачається, що позивач ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_3 (а.с. 8, 9)

Постановою приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Стюрко О.О. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки за життя померлим ОСОБА_3 було складено заповіт на ім`я іншої особи, спадкоємець за яким спадщину прийняв у встановлений законом шестимісячний строк з ня смерті спадкодавця. (а.с. 10)

Згідно із заповітом, посвідченим 17.09.2016 приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дацком Я.О. було посвідчено заповіт від ОСОБА_3 , який на випадок своєї смерті заповів усе своє майно та майнові права відповідачу ОСОБА_1 (а.с. 199)

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ст.ст. 1222-1223, 1233-1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 1257 ЦПК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочин, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 статті 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до абзаців 1,3 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України, суд відповідно до статті 145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Допитана у якості свідка у судовому засіданні ОСОБА_4 повідомила, що усе життя знала ОСОБА_3 до його смерті. Позивач є її двоюрідною братом. У нього була одна донька ОСОБА_5 . Він підтримував з нею спілкування, вони спілкувались завжди по телефону, вона мешкала за кордоном, а коли сюди приїздила, то вони спілкувались. У ОСОБА_3 була хвороба «Інсульт головного мозку». З початку хвороби ми не спілкувались, 26-27 липня свідок приїжджала до ОСОБА_3 . За ним доглядала ОСОБА_6 , вона сказала, що її найняв ОСОБА_7 . В той час ОСОБА_8 не розмовляв взагалі. Свідок зайшла до кімнати, привіталась з ним, у відповідь він тільки мичав. На їх запитання він також мичав. Вважає, що він їх впізнав, він був сидячий, працювали у нього тільки руки.

Допитана у якості свідка у судовому засіданні ОСОБА_9 повідомила, що доглядала за ОСОБА_8 з 2016 року до його смерті. Це була адекватна людина, єдине, що у нього не робила права сторона, але голова дуже ясно думала. Він все розумів. Про заповіт не чула, 17-го числа приїхав нотаріус, він просив, аби приїхала свідок, її чоловік та ще одна людина ОСОБА_10 у якості свідків. Покійний розумів значення своїх дій, він адекватно усе розумів. Заповіт підписували свідок, її чоловік та ОСОБА_10 . У ОСОБА_3 права сторона не робила, трішки ліва була працездатна, але він увесь час лежав, тобто був напівсидячий. Лівою рукою він перемикав канали, самостійно не пересувався, лівою рукою він не підписав заповіт, тому що у нього тремтіла рука і він не міг цього зробити, він хотів але не міг. Він казав у присутності нотаріуса, що хоче переписати майно на ОСОБА_11 . Коли прийшов нотаріус, зайшов до нього у кімнату, вони розмовляли, потім нотаріус запросив усіх, з ОСОБА_8 вони слухали музику, обмінювались касетами. Вони товаришували 15 років, дітей ніколи не бачила. Він сказав, що хоче переписати будинок на ОСОБА_11 , після цього вона підписала замість ОСОБА_8 заповіт, тому що він сам не міг, а також її чоловік та його товариш.

Поряд з цим свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що був знайомим з ОСОБА_3 15 років, він був його другом. Одного дня йому подзвонив ОСОБА_3 та попросив приїхати побути свідком під час складання заповіту. 17.09.2016 приїхав до нього, там були нотаріус, його сусіди ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , а також ОСОБА_7 . Нотаріус спитав ОСОБА_3 , щодо заповіту, той сказав, що добровільно заповідає майно ОСОБА_11 . Заповіт підписав свідок та сусіди, оскільки ОСОБА_3 не міг підписувати. Похованням займався ОСОБА_7 . Позивача ніколи не бачив.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що з ОСОБА_3 був знайомим близько 10 років, є його сусідом. У Вересня 2016 року подзвонив ОСОБА_8 та сказав, що хоче скласти заповіт та попрохав його бути свідком. Зібрались вдома у ОСОБА_3 , там були нотаріус, свідок, ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 . Свідок підписував за ОСОБА_8 заповіт, так як в ОСОБА_8 не виходило. За місяць до смерті ОСОБА_11 попросив ОСОБА_9 доглядати за ОСОБА_3 . До цього доглядала інша особа.

Допитана у якості свідка у судовому засіданні ОСОБА_14 повідомила, що була знайома з ОСОБА_3 з 1994 до його смерті. Завжди зустрічалися на усіх святах. Знає, що у нього був діабет у дуже складній формі. На свій ювілей 70 років, він взагалі не пив, а 21 березня він потрапив до лікарні з інсультом. Вони з чоловіком його провідували у лікарні, він себе почував непогано, але не міг ходити. Це було у травні приблизно 5 років тому, він не ходив, весь час сидів, але мислив здраво. Коли він лікувався, ми його провідували, та він казав, що «мені ОСОБА_15 допомагає, купує дуже дорогі ліки». До аптеки ходила ОСОБА_16 , годувала теж вона його. Коли виписали його з лікарні, то стан його був більш-менш у нормальній формі, тільки не ходив. Він потім був вдома, телефонував свідкові, а вона йому. Він просив ОСОБА_17 , щоб вона ночувала у нього, але ОСОБА_15 був проти. Так вона і перестала туди ходити. Декілька разів до нього приїздили ввечері та не змогли до нього потрапити. На початку вересня зайшли до квартири, ОСОБА_3 сидів, там зустріли сусідку, він з ними не розмовляв, можливо, це був ефект від таблеток, ми намагались йому задавати питання, напевно, нас впізнавав, він кожного року запрошував їх до себе на свята, своїх друзів, конфліктів у них не було, рідних ОСОБА_3 свідок не знала, навіть на похоронах були ті, хто ні разу його не навідував. ОСОБА_15 його доглядав, коли бачили ОСОБА_3 , він не рухався, очі були відкриті, він дихав. Але перед смертю він сказав, що все хоче залишити доньці - ОСОБА_18 , бо хоче замолити перед нею гріхи свої.

В матеріалах цивільної справи наявна довідка КП «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» «ДОР» від 05.12.2022, з якої вбачається, що ОСОБА_3 за медичною допомогою до лікаря-психіатра не звертався.

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №6 від 10.07.2023, ОСОБА_3 на момент складання заповіту 17.09.2016 будь-якого психічного розладу не виявляв. Зазанчений висновок підтверджується даними матеріалів цивільної справи, медичної документації, які свідчать про його правильне орієнтування в навколишньому й особах, певну послідовність та цілеспрямованість дій, відсутність в поведінці і висловлюваннях у той період часу ознак маячіння, галюцінацій, розладів свідомості, інших хворобливих розладів психічної діяльності. За своїм психічним станом на момент складання заповіту 17.09.2019 ОСОБА_3 , міг розуміти значення своїх дій і керувати ними.

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

Згідно з правилами частин третьої та четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частин першої та другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Зважаючи на викладене, суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку, що наявні в матеріалах справи докази не підтверджують заявлених позивачем позовних вимог, а саме, позивач просила визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_3 на ім`я відповідача, посилаючись на стійкий психічний розлад здоров`я останнього, тоді як письмові матеріали справи та покази свідків вказують на протилежне.

Оскільки, обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача не знайшли підтвердження належними та допустимими доказами у справі, суд відмовляє у задоволенні позову.

Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі судові витрати по справі слід покласти на позивача.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 5-8, 12-19, 23, 81, 89, 128, 133, 141, 206, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України суд,-

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дацко Ярослав Олексійович про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

- відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

- третя особа: приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дацко Ярослав Олексійович, місцезнаходження: м. Кривий Ріг, вул. Володимира Великого, буд. 51.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Суддя Р.О.КУЗНЕЦОВ