Справа №345/3566/23
Провадження № 2/345/980/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.10.2023 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Кардаш О.І.

з участю секретаря судового засідання Боднар Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Калуської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з 20.05.2015 перебував із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_3 . Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17.10.2017 шлюб між ними було розірвано, однак не вирішено питання з ким із батьків залишено на проживання дитину.

ОСОБА_1 зазначає, що мати вже понад три роки фактично самоусунулася від участі в житті дитини, її утриманні та вихованні, дочка фактично проживає разом з ним та перебуває на його утриманні. На даний час дитині створені належні соціально-побутові умови проживання та виховання. ОСОБА_2 , за твердженням позивача, у 2020 році залишила доньку на проживання з батьком, оскільки виїжджала за кордон на сезонні роботи, а після повернення по дочку не приїжджала, жодним чином не цікавилася її життям та розвитком, на його зауваження щодо того, що мати не бачиться з власною донькою, не реагувала.

З огляду на наведене вище позивач просить суд визначити місце проживання дитини з ним.

Позивач подав суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить справу слухати у його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву у відповідності до якої справу просить заслухати у її відсутності. Не визнає дійсним висновок органу опіки та піклування від 07.08.2023 року та не згідна з тим, щоб малолітня дочка проживала з ОСОБА_1 . Також зазначає, що на даний час не може утримувати дочку, оскільки в неї є особисті справи. В майбутньому планує влаштуватися на роботу та забрати дочку, щоб вона надалі проживала з нею (а.с.28).

Начальник Служби у справах дітей Калуської міської ради Дзундза Л. в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи за її відсутності, при винесенні рішення просить врахувати якнайвищі інтереси малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.29).

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.05.2015, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_3 (а.с. 8).

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17.10.2017 шлюб між сторонами був розірваний. Також після розірвання шлюбу не вирішувалося питання з ким з батьків буде проживати неповнолітня дитина (а.с. 5).

З Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_1 від 01.08.2023 за адресою АДРЕСА_1 вбачається, що ОСОБА_3 з батьком проживає у двокімнатній квартирі з усіма зручностями, для дитини виділена окрема кімната, є в наявності продукти харчування та дитячий одяг. З 2017 року , з часу розлучення, батько займається її утриманням та вихованням, мати не підтримує з дитиною жодних зв`язків (а.с. 23). Факт реєстрація ОСОБА_1 та та ОСОБА_3 за даною адресою підтверджується також довідкою від 31.07.2023 (а.с. 23 ,27).

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 є здоровим, на обліку в психіатра та нарколога не числиться (а.с. 24).

Крім того, позивач станом на 12.07.2023 року до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с. 7). Позивач має постійне місце роботи та працює, має хороші доходи .

Згідно висновку Служби у справах дітей Калуської міської ради від 07.08.2023 № 01-23/495 орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , 2016 р.н. з батьком ОСОБА_1 (а.с. 27). Також у даному висновку зазначено, що мати дитини на Комісію не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена.

Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів.

Згідно зі ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.91, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини.

У п.1 ст.9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 Конвенції).

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно із ч.1 та ч.2ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини.

При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Як вказує ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, не надала суду жодних доказів щодо створення належних умов для проживання дочки. Натомість в наданій суду заяві відповідачка по суті не заперечила, що дочка фактично проживає із позивачем, а вона не має часу на даний час займатися її утриманням та вихованням.

Тому, враховуючи вік неповнолітньої дочки, яка на день ухвалення судового рішення висловила свою думку з приводу проживання разом з батьком, суд вважає, що крізь призму врахування найкращих інтересів дитини, виходячи із рівності прав батьків щодо дитини, на даний час проживання дочки з батьком буде відповідати саме інтересам дитини, позитивно сприятиме її розвитку як психологічному, так і фізичному.

Таким чином, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а також, що в інтересах дитини є турбота та підтримка саме з боку батька, враховуючи сталість соціальних зв`язків малолітньої дочки з батьком, добросовісне виконання позивачем батьківських обов`язків, створення ним для дочки необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, відсутність негативного впливу на її виховання і розвиток, а також висновок органу опіки та піклування, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити та визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 .

Крім того, суд зауважує, що відповідачка не обмежена у своєму праві на спілкування з дочкою, прояві турботи відносно дитини, участі у її вихованні та може реалізувати свої права, шляхом домовленості з позивачем щодо встановлення часу спілкування з дочкою або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 273, 280-283 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Івано-Франківської області, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя :