Справа № 643/9523/23
Провадження № 2/643/4043/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2023 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Семенової Я.Ю.,

за участю секретаря судового засідання - Степанюк Д.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 26 квітня 2013 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №318. Також просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітків (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати пред`явлення до суду позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач посилалася, що 26 квітня 2013 року вони з відповідачем ОСОБА_2 уклали шлюб, зареєстрований у Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що 26 квітня 2013 року складено відповідний актовий запис №318. До реєстрації шлюбу в них з відповідачем народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначила, що до березня 2022 року вони з відповіадчем підтримували шлюбно-сімейні відносини, після чого спільне проживання однією сім`єю припинили, з того часу спільного господарства вони не ведуть, спільний сімейний бюджет в них відсутній. Посилалася, що різність поглядів на життя, відсутність в них з відповідачем спільних інтересів та взаєморозуміння, призвели до втрати почуття любові та поваги один до одного, в зв`язку з чим в неї відсутнє бажання зберігати сім`ю, шлюб фактично припинив своє існування, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме її інтересам, у зв`язку з чим вона наполягає на розірванні шлюбу. Зазначила, що їх з відповідачем малолітній син проживає з нею, перебуває на її утриманні, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. За вказаних обставин, просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін.

Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином та своєчасно, про причини неявки суду не повідомила.

За правилами ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у поданій заяві зазначив, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання малолітнього сина, проти стягнення з нього на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 гривень, заперечує.

Ураховуючи, що в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, враховуючи позицію відповідача, вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи позивача, яка не повідомила про причини неявки, заяву про розгляд справи за її відсутності не подала, позаяк неявка позивача в судове засідання не перешкоджає вирішенню спору.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 26 квітня 2013 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №318, що знаходить своє підтвердження копією свідоцтва про шлюб, виданого 26 квітня 2013 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції серії НОМЕР_1 (а.с. 10).

Під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ».

До реєстрації шлюбу в сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 20 березня 2013 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №435. Батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані: мати ОСОБА_6 , батько ОСОБА_2 (а.с. 11).

З позову вбачається, що сторони шлюбні відносини не підтримують, проживають окремо.

За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України та ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Правилами ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

За змістом ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб.

Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст. ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору.

Отже, під час розгляду справи судом встановлено, що сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбно-сімейних стосунків. Відповідачем не надано будь-яких доказів того, що сторонами вчиняються дії, спрямовані на збереження сім`ї.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що шлюб, укладений між сторонами носить формальний характер, позивачка не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить її інтересам, та, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, наявні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Таким чином, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, беручи до уваги фактичні взаємовідносини подружжя, суд вважає, що подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, відповідачем не надано доказів наявності передбачених законом підстав для відмови у задоволенні позову, а тому суд доходить висновку про можливість розірвати зареєстрований між сторонами шлюб.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Позивач ОСОБА_1 у своєму позові просить після розірвання шлюбу її прізвище залишити без змін « ОСОБА_5 ».

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 141СКУкраїни мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України.

У ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

За змістом статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач визначила способом стягнення аліментів - їх присудження саме в частці від доходу.

Правилами ч. 1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Малолітня дитина проживає разом зі своєю матір`ю та знаходиться на її утриманні. Зазначені обставини жодним чином не спростовані відповідачем.

Відповідачем в ході розгляду справи не надано суду доказів щодо наявності на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків. Докази, які свідчать про наявність підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину в матеріалах справи відсутні.

Ураховуючи викладені вище обставини, рівний обов`язок батьків щодо утримання дітей, стан здоров`я дитини, прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2023 рік» для дітей віком від 6 до 18 років, який станом на 15 вересня 2023 року становить 2833,00 гривні, беручи до уваги визнання відповідачем позову, суд вважає за необхідне встановити розмір аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову до суду, а саме з 15 вересня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, що на думку суду є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей.

За змістом ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 073,60 гривень, сплаченого нею за позовними вимогами про розірвання шлюбу.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 12, 13, 80, 81, 141, 247, 263-265, 280, 282 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задовольнити повністю.

Шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 26 квітня 2013 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №318, - розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_1 залишити без змін « ОСОБА_5 ».

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 вересня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів у межах суми виплати за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за позовними вимогами про розірвання шлюбу у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривень 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір за позовними вимогами про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривень 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено і підписано 12 жовтня 2023 року.

Суддя: Я.Ю. Семенова