ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 року

м. Харків

справа №638/570/21

провадження №22-ц/818/808/23

провадження №22-ц/818/812/23

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого Маміної О.В.

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

Учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 січня 2023 року та на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 січня 2023 року у складі судді Рибальченко Л.М.,-

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.02.2019 року станом на 15.11.2020 року у розмірі 111 530,69 грн та судовий збір у розмірі 2102 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 січня 2023 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 січня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційній Банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 07 лютого 2019 року станом на 15 листопада 2020 року у розмірі 93 155 грн 42 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційній Банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 1755 грн 59 коп.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями суду ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 23 січня 2023 року та ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 січня 2023 року скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Вважає рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, оскільки судом було допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування скарги зазначає, що судом першої інстанції незаконно відмовлено їй у прийнятті зустрічного позову та не взято до уваги, що Банком не надано належних доказів, які стосуються предмету спору; вказує, що кредитний договір нею не підписувався; вона оформлювала лише договір безпроцентної позики та відповідно даного договору вона отримала кошти на її карту у розмірі 90 000,00 грн та нерівними частинами повертала кошти; не погоджується з наданим банком розрахунком та зазначає, що даний розрахунок не оформлений належним чином відповідно до вимог чинного законодавства. Вважає, що відсутність кредитного договору за її підписом та не визначення строку повернення вищевказаних коштів є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою на рішення суду, апелянт включив до апеляційної скарги заперечення на ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 23 січня 2023 року про відмову у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 .

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч. 2 ст. 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно ст. 193 ЦПК України, зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 просила про зобов`язання АТ КБ Приватбанк зробити перерахунок заборгованості за договором безпроцентної позики.

Висновок суду про недоцільність спільного розгляду зустрічних вимог із первісним позовом відповідає вимогам закону.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як убачається із матеріалів справи, 07 лютого 2019 року ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Звертаючись до суду банк зазначав, що відповідач, підписавши анкету-заяву підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою» та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

На підтвердження своїх вимог банк посилається на те, що 07 лютого 2019 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір № б/н, у відповідності до умов якого ОСОБА_1 відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 93 000,00 грн. У подальшому відповідач ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 20 вересня 2019 року отримала картку тип преміальна картка «Platinum»(кредитний ліміт до 100 000 грн.). Згідно умов договору ОСОБА_2 зобов`язалась щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості, проценти за користування кредитом та комісію.

У порушення умов кредитного договору № б/н від 07 лютого 2019 року про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні обов`язкові мінімальні платежі, в результаті чого станом на 15 листопада 2020 року має заборгованість в розмірі 111 530,69 грн., а саме: 93 155,42 грн. заборгованість за кредитом; 18 372,27 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Задовольняючи позов частково АТ КБ «Приват банк», суд першої інстанції, виходив із того, що встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини свідчать про часткову обґрунтованість вимог позивача та їх доведеність матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до п.2.1.1. Умов та Правил надання банківських послуг, вказані: Анкета-Заява, Умови використання кредитних карт ПАТ КБ «ПриватБанк», пам`ятка клієнта/довідка про умови кредитування, тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт (Тарифи), а також заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, встановлюють правила випуску, обслуговування та використання кредитних карт банку. Дані Умови регулюють відносини між банком та клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту картку на підставі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. Клієнт зобов`язаний виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності додаткових карт забезпечити виконання правил утримувачами додаткових карт.

Згідно з п.2.1.1.2. вказаних Умов та Правил надання банківських послуг для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Анкеті-Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата отримання картки, вказана у заяві.

Разом з тим, як вбачається з долученої до матеріалів справи Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів) вона містить лише анкетні дані відповідача та його контактну інформацію (а.с. 15).

Також, у вказаній анкеті-заяві не зазначено, яку саме картку відповідач має намір оформити картку та не зрозуміло який встановлено кредитний ліміт. Окрім того, анкета-заява не містить даних про умови кредитування, які проценти встановлено за користування кредитом, строк договору, які штрафні санкції передбачені за несвоєчасне погашення кредиту, розмір комісії, тощо.

Паспорт споживчого кредиту підписаний сторонами 20.09.2019 року, в якому інформація щодо обслуговування кредитних карток Універсальна, Універсальна ГОЛД, Platinum, World BlackEdition , Visa Signature, MC WorldElite, Visa Infinite надана споживачу 20.09.2019 року та є чинною і актуальною до 05.10.2019 року.

Відповідно до п.5 ч.1ст.3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина 1статті 8 Конституції України). Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Частинами 1-4 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Згідно зі статтею 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1статті 638 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статті 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві позичальника від 07.02.2019 року процентна ставка не зазначена (а.с. 15).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, з урахуванням складових його повної вартості, зокрема, заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, окрім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався також на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна, Універсальна ГОЛД, Platinum, World BlackEdition , Visa Signature, MC WorldElite, Visa Infinite та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору.

Умови договорів приєднання розробляються банком, а тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам банківських послуг та доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Тарифи, Умови і правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з якими був ознайомлений позичальник.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна, Універсальна ГОЛД, Platinum, World BlackEdition, Visa Signature, MC WorldElite, Visa Infinite та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з доданими банком до позовної заяви Умовами та правилами надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» ознайомилася та погодилася відповідачка, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та, що саме зазначені документи містили умови щодо нарахування відсотків за користування кредитом, які застосовані банком у наданому ним розрахунку заборгованості.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1 статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та за відсутності наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» та Тарифи банку, відсутність у заяві домовленості сторін про порядок сплати відсотків за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови та правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк»(www.privatbank.ua), ним неодноразово змінювалися, а тому надана позивачем роздруківка із сайту не може вважатись належним доказом.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

Так, у даній постанові Великої Палати Верховного Суду відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Відсутність у матеріалах справи підписаних відповідачкою Пам`ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, унеможливлює встановлення усіх умов кредитного договору, проте не свідчить про те, що сторони не перебувають у договірних правовідносинах.

Щодо розрахунків заборгованості, колегія суддів зауважує, що відповідачка фактично користувалася кредитними коштами, поповнювала рахунок, здійснювала інші платежі та погашала заборгованість за кредитом (а.с. 7-12).

ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі не заперечує факту отримання кредитних коштів, пояснюючи суду, що користувалася коштами та здійснювала поповнення карти.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я відповідача було відкрито 3 карткових рахунки (а.с.14).

З довідки про кредитні ліміти станом на 20.09.2019 року кредитний ліміт відповідачки становив 93 000,00 грн (а.с.13).

З виписки по рахунках ОСОБА_1 за договором № б/н наданого позивачем, вбачається, що ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами наданими позивачем, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, отримувала кошти через банкомат, тощо.

З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 15 листопада 2022 року у ОСОБА_1 перед АТ КБ «Приватбанк» мається заборгованість в розмірі 111530,69 грн., а саме: 93155,42 грн. заборгованість за кредитом; в т.ч.: 93155,42 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 18372,27 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

З огляду на викладене, висновок суду про те, що позовні вимоги є обґрунтованими в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом в розмірі 93155,42 грн, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Посилання ОСОБА_1 , що Банком зроблено невірний розрахунок, судовою колегією не приймається, оскільки доказів на підтвердження вказаних обставин, апелянтом не надано.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно вирішив справу на підставі досліджених в судовому засіданні доказів та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

В іншій частині рішення суду не оскаржується і судом апеляційної інстанції не переглядається.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 січня 2023 року в частині задоволених позовних вимог - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: І.В. Бурлака

В.Б. Яцина