ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/1012/23 Номер провадження 22-ц/814/3419/23Головуючий у 1-й інстанції Максименко Л.В. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Гальонкіна С.А., Карпушина Г.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Гадяцького районного суду Полтавської області від 07 квітня 2023 року, ухвалену суддею Максименко Л.В.

по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Миргородський районний територіальний центр комплектування та соціальної політики про встановлення факту проживання однією сім?єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та перебування на утриманні, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 році ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та перебування на утриманні.

Заява обгрунтована тим, що вона перебувала з ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 25.04.2019 року.

Проте, вони продовжували проживати разом як члени сім`ї та подружжя, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, були пов?язані побутом, мали взаємні права та обов`язки щодо утримання житла.

У травні 2021 року ОСОБА_3 підписав контракт із ЗСУ та перебував на військовій службі в військовій частині НОМЕР_1 .

18 лютого 2023 року під час артилерійського обстілу зі сторони збройних сил російської федерації в районі населеного пункту Парасковіївка Донецької області ОСОБА_3 зник безвісти.

Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 07 квітня 2023 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі за її заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та перебування на утриманні.

Ухвала суду мотивована тим, що між ОСОБА_1 та Миргородським районним територіальним центром комплектування та соціальної політики виник спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для підтвердження за нею певного соціально-правового статусу щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї військовослужбовця, тому у даному випадку наявний публічно-правовий спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, місцевий суд прийшов до висновку про відмову у відкритті провадження у справі в порядку п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, так як дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погодившись із ухвалою місцевого суду, її в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 , просила дану ухвалу скасувати, а справу направити до місцевого суду для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги вказувала, що встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу необхідне для вчинення дій щодо пошуку зниклого безвісті ОСОБА_3 .

Звернула увагу суду на те, що встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу необхідно заявниці також для захисту прав чоловіка в державних органах, можливості подавати заяви, скарги, звернення до військової частини, можливості ініціювання його пошуку.

Вважає, що встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 без шлюбу не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Звернення до адміністративного суду є неможливим, оскільки на даний час адміністративно-правовий спір відсутній.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

За положеннями ст. ст. 55, 124 Конституції України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

У рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимянная проти Росії» (заява № 21851/03) ЄСПЛ наголосив, що «погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту».

Суд вправі відмовити у відкритті провадження у справі лише з тих підстав, які передбачені законом.

Такі підстави визначено у статті 186 ЦПК України.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових відносин та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Звертаючись до суду з даною заявою ОСОБА_1 просила встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , який під час проходження військової служби зник безвісти.

Метою встановлення даного факту заявниця вказала отримання соціального захисту, в тому числі отримання виплат.

Згідно із ч. 4 ст. 6 Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин", члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" особам, які зникли безвісти за особливих обставин під час проходження військової служби, надаються гарантії, передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та іншими актами законодавства України.

Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затверджений відповідною постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884.

Відповідно до п. 4 вищевказаного порядку виплата грошового забезпечення здійснюється з дня зникнення безвісти членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

Згідно п. 5 Порядку командир, (начальник, керівник) військової частини розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

Для забезпечення правильного і швидкого вирішення справи суд з урахуванням конкретних її обставин повинен вирішити питання про склад осіб, які братимуть участь у справі та інших учасників процесу. Суду необхідно також встановити осіб, які можуть брати участь у справі.

За загальним правилом цивільного процесуального законодавства України та положень статті 294 ЦПК України на заявника покладено обов`язок визначати заінтересованих осіб у справі.

Суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі заявником.

Заінтересована особа - це особа, яка, на думку заявника, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси заявника. Заявник притягається до справи у зв`язку з вимогою, яка заявлена у заяві.

Щоб визнати заінтересовану особу неналежною, суд повинен мати дані про те, що права та обов`язки за заявою покладено на іншу особу. Про неналежну заінтересовану особу можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, відносно якої стосується вимога заявника.

Таким чином, неналежна заінтересована особа - це особа, притягнута заявником, стосовно якої встановлено, що відносно неї не виникають права та обов`язки.

Як вбачається з Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх вирішення питання про наявність або відсутність підстав для виплати грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців зниклих безвісти, вирішується командиром (начальником, керівником) військової частини (установи, організації).

Проте, командир військової частини до участі у розгляді даної справи не залучений, тому висновок суду першої інстанції про наявність спору є передчасним.

Окрім того, отримання соціального захисту є однією з підстав встановлення даного факту.

ОСОБА_1 вказала, що встановлення даного факту їй необхідно також для надання можливості звертатися з заявами та запитами, щодо долі ОСОБА_3 .

На думку колегії суддів, чинне законодавство не передбачає іншого порядку підтвердження цього факту, а його встановлення не пов`язується з вирішенням спору, а є необхідним для подальшого подання заявницею заяв щодо розшуку ОСОБА_3 .

За наведених обставин колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність спору про право, який має розглядатися у порядку адміністративного судочинства, є передчасним, оскільки суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у даній справі, не надав правової оцінки тій обставині, що ОСОБА_3 вважається зниклим безвісті, що не є автоматичним визнанням його загиблим. Отже, встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу необхідно також для можливості подавати заяви, скарги, звернення до військової частини, можливості ініціювання його пошуку, звернення до суду про визнання його безвісно відсутнім або оголошення померлим.

З наведених вище підстав, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дослідив належним чином матеріали позовної заяви та предмет пред`явлених вимог, формально поставився до вирішення питання про прийняття її до розгляду та безпідставно відмовив у відкритті провадження у справі, порушивши право позивача на судовий захист.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа без достатніх та розумних причин не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це становитиме порушення права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10 квітня 2003 року).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 6, ст. 379 ч. 1 п. 3, 4, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Гадяцького районного суду Полтавської області від 07 квітня 2023 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді: С. А. Гальонкін

Г. Л. Карпушин