Провадження № 2-з/638/114/23
УХВАЛА

Іменем України

09 жовтня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Подус Г.С.,

при секретарі Гасан М.С.,

розглянувши заяву представника позивачів ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі №638/12894/23, -

встановив:

В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом ТОВ "Спар Полтава" до ФОП ОСОБА_2 про визнання права користування на підставі договору оренди.

Представник позивачів подав до суду заяву про забезпечення позову по цивільній справі №638/12894/23, в якій просить суд заборонити відповідачу та його представникам до вирішення спору по суті вчиняти будь-які дії, які б перешкоджали ТОВ «СПАР ПОЛТАВА» здійснювати господарську діяльність на підставі договору оренди №01-01/08/22 ОК від 08.08.2022 року у нежитлових приміщеннях 1-го поверху №1, 1а, 2,3,4,7,10,10а, 10в,13,15,15а в літ. «А-11», загальною площею 353,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити відповідачу та його представникам до вирішення спору по суті вчиняти будь-які дії, які б перешкоджали ФОП ОСОБА_3 здійснювати господарську діяльність на підставі договору оренди б/н від 10.08.2022 року у нежитлових приміщеннях 1-го поверху, заг. площею 250 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Свою заяву представник позивачів обґрунтовує тим, що 08 серпня 2022 року між ТОВ «СПАР ПОЛТАВА» та ОСОБА_4 було укладено договір оренди приміщень по АДРЕСА_1 . У відповідності до вказаного договору ОСОБА_4 передав у користування ТОВ «СПАР ПОЛТАВА» нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 . На той час ОСОБА_4 був власником вказаних приміщень. Після цього 10.08.2022 року частина орендованих приміщень були передані ТОВ «СПАР ПОЛТАВА» в суборенду ФОП ОСОБА_2 . Станом на сьогодні ФОП ОСОБА_2 здійснює у вказаних приміщеннях свою господарську діяльність із розміщення магазину продовольчих товарів на підставі відповідного договору оренди (суборенди) з ТОВ «СПАР ПОЛТАВА». Протягом 13-15 вересня 2023 року уповноважені особи Позивачів отримали від ОСОБА_5 письмові вимоги в яких вона повідомила Позивачів про те, що саме вона з серпня 2023 року є власником вказаних приміщень і подальше користування вказаними приміщеннями Позивачами без укладання нового договору оренди із Відповідачем є на її думку незаконним. 13 вересня 2023 року сама Відповідач та її представники прийшли до приміщень орендованих Позивачами й на деякий час фактично зупинили та заблокували господарську діяльність у вказаному приміщенні. Ними були викликані співробітники поліції та оперативно-слідча група, слідчим проводився візуальний огляд приміщення. Відповідачем та її представниками фактично було заблоковано доступ покупців до продовольчого магазину. Під час спілкування із Позивачем 2 та представниками ТОВ «СПАР ПОЛТАВА» Відповідач ще раз озвучила свою позицію щодо того, що вона вважає подальше перебування ТОВ «СПАР ПОЛТАВА» і ФОП ОСОБА_2 у цьому приміщенні незаконним, що у ТОВ «СПАР ПОЛТАВА» і ФОП ОСОБА_3 відсутнє право користування та що у неї начебто є інші потенційні орендарі. Також Відповідач вимагала звільнити приміщення та вказувала на те, що не дозволить Позивачам здійснювати господарську діяльність у цьому нежитловому приміщенні, що також підтверджується відеозаписом, доданим до позовної заяви та підтверджено показаннями свідків - працівників магазину, яких планується допитати в судовому процесі з розгляду їх позовної заяви. Таким чином всією сукупністю дій описаних вище Відповідач ставить під сумнів право Позивачів на користування нежитловими приміщеннями по АДРЕСА_1 , яке належить ним на підставі договору оренди №01-01/08/22 ОК від 08.08.2022 року та договору оренди б/н від 10.08.2022 року відповідно.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову": єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі (п.1.); розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Отже, закон пов`язує забезпечення позову з неможливістю чи утрудненням виконання судового рішення.

Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 26 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Посилання представника позивачів у заяві про забезпечення позову на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення заявлених вимог, не є достатньою та обґрунтованою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Крім того, суд звертає увагу, що фактично заявлені позовні вимоги позивачів та вимоги в заяві про забезпечення позову є аналогічними, тобто розгляд заяви про забезпечення позову фактично є вирішенням спору по суті.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що вжиття заходів забезпечення позову, не мотивоване та є неспівмірним із заявленими позовними вимогами, а тому заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України, суд,-

постановив:

У задоволенні заяви представника позивачів ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі №638/12894/23 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Харківського апеляційного суду до або через Дзержинський районний суд м. Харкова на протязі п`ятнадцяти днів з моменту проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

У відповідності до п.п.15.5. ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя