ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8757/23 Справа № 183/5599/23 Суддя у 1-й інстанції - Парфьонов Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2023 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

05 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого зазначив те, що 02 липня 2002 року уклав шлюб з відповідачем, зареєстрований виконавчим комітетом Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, актовий запис № 23. Від шлюбу сторони мають повнолітню дочку ОСОБА_3 , 2003 року народження. Спільне життя між сторонами не склалось. Шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Позивач вважає, що сім`я розпалась остаточно, примирення неможливо, у зв`язку з чим просить суд розірвати шлюб, укладений з відповідачем (а.с.2-5).

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 02 липня 2002 року Виконавчим комітетом Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, актовий запис № 23 розірвано. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073 гривні 60 копійок. (а.с.28-29).

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2023 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (а.с.55-56).

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила, рішення суду 1 інстанції скасувати, і ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову (а.с.64-68).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 липня 2002 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вступили у зареєстрований шлюб, про що Виконавчим комітетом Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області складено відповідний актовий запис за № 23 (а.с.6).

За час спільного проживання через взаємовідносини сторін, що склалися, ураховуючи втрату ними почуття любові один до одного, припинення фактичних шлюбно-сімейних відносин та небажання їх поновлення, збереження сім`ї стало неможливим. Шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство вони разом не ведуть.

Задовольняючи позов, суд 1 інстанції виходив із того, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливо, суперечить інтересам позивача, сім`я розпалася остаточно та відновлена бути не може.

Колегія суддів погоджується з висновком суду 1 інстанції.

Статтею 51 Конституції України та статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1статті 110 СК України).

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що сімейні відносини між сторонами припинені, подальше сімейне життя чоловіка і дружини та збереження сім`ї є неможливим, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки.

Примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, порушуватиме його законні права та інтереси і суперечитиме вимогам закону.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 369/7035/18, провадження № 61-1658св20.

На підставі викладеного вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності збереження сім`ї, судова колегія вважає необґрунтованими, зважаючи на те, що позивач заперечувала проти збереження шлюбу та проти надання строку на примирення, про що прямо вказав у позовній заяві. Будь-яких відомостей щодо примирення подружжя протягом часу перебування справи в суді до суду не надходило. Надання сторонам строку на примирення є правом суду, а не обов`язком.

Отже, доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: