ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року

м. Харків

справа № 643/1730/15

провадження № 22-ц/818/963/23

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П. Тичкової О.Ю.

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою «ОТП Факторинг Україна»

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом за позовом Товариства з обмеженою «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 липня 2015 року, постановлене суддею Майстренко О.М.

в с т а н о в и в:

У лютому 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» звернулось до суду із позовом, в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у розмірі 2852996,50 грн.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24 липня 2015 року позов задоволено. Cтягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № МL 703/216/2008 від 23.07.2008 року в розмірі 2 852 996 грн. 50 коп. Cтягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» витрати на сплату судового збору у розмірі 3654 грн., по 1827 гривен з кожного.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Стрикаль Максим Вікторович просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Вирішити питання щодо судових витрат.

В обґрунтування скарги посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи. Вважає, що судом першої інстанції не досліджено розрахунок заборгованості, який не відповідає вимогам закону. Крім того, банк пропустив строк звернення з позовом до поручителя, а саме на підставі п.2.1.4.1 та п.2.1.4 Додаткового договору №4 до договору кредиту було на адресу відповідачів було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту. Вважає, що на підставі зазначених пунктів додаткового договору Банк мав право звернутися до суду протягом 6 місяців з моменту направлення вимоги. Зауважує, що вимога направлена 25.03.2013 року, отримана теоретично ОСОБА_2 31.03.2013, а отже виконання зобов`язань необхідно здійснити протягом 30 календарних днів п.2.14.1. таким чином строк сплив 01.10.2013 року. Отже банк пропустив строк звернення до суду із даним позовом.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що що оскільки відповідач ОСОБА_1 вчасно та належним чином не виконував умови кредитного договору № МL 703/216/2008 від 23.07.2008 року, утворилася заборгованість: за кредитом у сумі 2852996,50 грн, яка підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку, оскільки ОСОБА_2 як поручитель, зобов`язалася відповідати перед Банком за виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором кредиту.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону та фактичним обставинам справи відповідає в повній мірі.

Судом установлено, що 23.07.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № МL 703/216/2008, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі: перший транш - 52413,81 доларів США 81 цент та другий транш - 320 доларів США 37 центрів із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 4,49 відсотка річних + FIDR, з кінцевим строком повернення 23.07.2026 року.

Пунктом 1.11 кредитного договору передбачено, що усі платежі для повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом повинні здійснюватися позичальником у валюті кредиту, в строки та умовах, встановлених цим договором.

Додатковими договорами від 12.01.2009 року, від 25.05.2009 року, від 28.07.2009 року, від 23.09.2009 року, від 20.10.2009 року, від 23.03.2010 року, від 16.07.2010 року, від 25.08.2010 року, від 22.11.2010 року, та від 23.05.2011 року, укладеними між ЗАТ «ОТП Банк» та позивачем, вносилися зміни до кредитного договору.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2 укладений договір поруки від 23.07.2008 року № SR-703/216/2008, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов`язалась відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 боргових зобов`язань за кредитним договором № МL 703/216/2008.

До зазначеного договору поруки були внесені зміни від 25.05.2009 року, від 23.09.2009 року, від 20.10.2009 року, від 23.03.2010 року, від 25.08.2010 року, від 22.11.2010 року, та від 23.05.2011 року відповідно до змін, внесених до кредитного договору № ML 703/216/2008 від 23.07.2008 року.

Згідно з п.п. 1.9.1 п.1.9 кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання Боргових зобов`язань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання Позичальником та/або Поручителем своїх Боргових зобов`язань за цим договором. При цьому, зобов`язання Позичальника щодо дострокового виконання Боргових зобов`язань в цілому настає з дати відправлення Банком на адресу Позичальника відповідної Вимоги та повинно бути проведено Позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання Позичальником відповідної Вимоги.

Відповідно до застереження до вказаного пункту договору вимога вважається надісланою в день їх направлення на адресу Позичальника, що зазначена в цьому Договорі, за допомогою поштового зв`язку.

У п.п.2.1.4.1 п.2.1.4 додаткового договору №4 від 23.09.2009 року до кредитного договору визначено, що банк має право достроково вимагати виконання зобов`язань у повному обсязі. При цьому зобов`язання позичальника щодо повного дострокового виконання боргових зобов`язань настає з дати відправлення Банком на адресу Позичальника, що зазначена в цьому Додатковому договорі, відповідної вимоги та повинно бути проведено Позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати відправлення Банком вищевказаної Вимоги.

31 березня 2013 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направило на адреси позичальника та поручителя вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором та сплати відсотків.

На підтвердження факту відправлення вимоги ТОВ «ОТП Факторинг» надало опис вкладення із відміткою про направлення від 31.03.2013 року

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу своїх вимог, посилався на те, що в порушення умов кредитного договору № № МL 703/216/2008 від 23.07.2008 року та положень ст. ст. 509, 526 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за договором не виконує та станом на 08.01.2015 року має заборгованість у розмірі 30389,40 доларів США, яку позивач просить стягнути з боржника та поручителя.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статі 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору, датою остаточного повернення кредиту є 23.07.2026.

Пунктом 1.9.1 Кредитного договору встановлено, що позивач має право вимагати негайного дострокового повернення кредиту та негайного виконання належних до сплати боргових зобов`язань в цілому у випадку невиконання позичальником своїх боргових зобов`язань.

ОСОБА_1 було допущено порушення взятих на себе зобов`язань за кредитним договором ML 703/216/2008 від 23.07.2008 року, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 30389,40 доларів США, що в еквіваленті становить 1102706,37 грн. та нарахована пеня за несвоєчасне повернення суми кредиту в розмірі 1750290,13 грн.

Судова колегія вважає, що суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості, яка утворилась внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань за кредитом солідарно із боржника та поручителя.

Щодо доводів апеляційної скарги про припинення поруки судова колегія зазначає.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову(субсидіарну)відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч.1, 2ст. 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настанні строку виконання основаного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті251,252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Виконання сторонами зобов`язання - це здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов`язання - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору.

З матеріалів справи вбачається, що п п. 1.2 договору поруки встановлено, що у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору, поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Відповідно до п.п.2.1 договору поруки порукою за цим договором забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов`язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у кредитному договорі, зокрема порукою забезпечується повернення коштів не пізніше 23 липня 2026 року у сумі 52431,81 доларів США..

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором ( п. 4.1.). відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов`язань в повному обсязі (п. 4.2).

До зазначеного договору поруки були внесені зміни від 25.05.2009 року, від 23.09.2009 року, від 20.10.2009 року, від 23.03.2010 року, від 25.08.2010 року, від 22.11.2010 року, та від 23.05.2011 року відповідно до змін, внесених до кредитного договору № ML 703/216/2008 від 23.07.2008 року.

Змін до строку дії договору та порядку припинення поруки сторонами не вносились.

У п.п.2.1.4.1 п.2.1.4 додаткового договору №4 від 23.09.2009 року до кредитного договору визначено, що банк має право достроково вимагати виконання зобов`язань у повному обсязі. При цьому зобов`язання позичальника щодо повного дострокового виконання боргових зобов`язань настає з дати відправлення Банком на адресу Позичальника, що зазначена в цьому Додатковому договорі, відповідної вимоги та повинно бути проведено Позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати відправлення Банком вищевказаної Вимоги.

Апелянт вважає, що з моменту направлення вимоги про дострокове повернення кредиту від 31 березня 2013 року, з урахуванням 30 календарних днів, тобто до 01.10.2013 року боржник повинен був виконати вимогу, оскільки вимога виконана не була у відповідності до ч. 4 ст. 559 ЦК зі спливом 6 місячного через те, що Банк не звернувся до суду із позовом порука припинилась.

Проте, зазначені доводи не відповідають вимогам закону виходячи з наступного.

Умови договору поруки встановлено, що вона діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов`язань в повному обсязі. Строк діє договору до 23 липня 2026 року.

У п.п.2.1.4.1 п.2.1.4 додаткового договору №4 від 23.09.2009 року до кредитного договору визначено, що банк має право достроково вимагати виконання зобов`язань у повному обсязі. При цьому зобов`язання позичальника щодо повного дострокового виконання боргових зобов`язань настає з дати відправлення Банком на адресу Позичальника, що зазначена в цьому Додатковому договорі, відповідної вимоги та повинно бути проведено Позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати відправлення Банком вищевказаної Вимоги.

Положення ст. 559 ЦК України вказують на те, що у разі не звернення кредитора до поручителя з вимогою протягом 6 місяців з дня настання виконання основного зобов`язання, порука припиняється.

Звернувшись із вимогою про дострокове погашення всієї суми кредиту 31.03.2013 року, Банк змінив строк виконання зобов`язання.

Таким чином пред`явлення вимоги до поручителя відбулось у визначений законом 6 місячний строк після порушення виконання зобов`язання. У зв`язку з чим у позивача і виникло право вимагати дострокового повернення всієї суми заборгованості.

Оскільки вимога від 31.03.2013 року виконана не була, Банк звернувся до суду з позовом про стягнення суми заборгованості в межах загальної позовної давності, що відповідає вимогам закону.

Обрахування строку на звернення до суду в 6 місяців, з моменту спливу 30 календарних днів після надіслання вимоги, не відповідає положенням Закону.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність розрахунку заборгованості в матеріалах справи, судова колегія зазначає, що на а.с. 9 міститься розрахунок заборгованості, на спростування якого відповідачем не надано жодного іншого розрахунку. Доказів які б свідчили про інший розмір заборгованості матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382-384, 389,390 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 липня 2015 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення складено 11 жовтня 2021 року.