Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2032/23
Провадження №: 2/332/868/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 жовтня 2023 р. м. Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі
Головуючого судді: Марченко Н.В.,
при секретарі судового засідання: Петракей Р.С,
прокурора Сполохової Я.А.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Першого заступника керівника Василівської окружної прокуратури Запорізької області, в інтересах держави в особі позивача, Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Селянське (Фермерське) господарство "Ниваріс" про припинення права власності на земельну ділянку, шляхом її конфіскації,
Відповідно до положень ст. 81 Земельного кодексу України, ОСОБА_2 була зобов`язана протягом року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення вчинити заходи щодо її відчуження, однак не зробила цього. У зв`язку з цим, вказана земельна ділянка, в порядку ст. 145 ЗК України підлягає конфіскації в дохід держави з подальшим її продажем на земельних торгах.
Ухвалою від 26.04.2023 було відкрите провадження у справі, її розгляд був визначений в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 10.08.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримала, пославшись на факти і норми права, викладені у позовній заяві.
Представник позивача також позовні вимоги підтримав.
Відповідач, яка про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена в порядку ст. 128 ЦПК України належним чином, шляхом оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала, жодних заяв та клопотань до суду не надіслала. Суд приходить до висновку про можливість розглянути справи без участі відповідача на підставі ч. 3ст. 223 ЦПК України.
Третя особа, яка про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена в порядку ст. 128 ЦПК України належним чином, шляхом оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила,жодних заяв та клопотань до суду не надіслала.
З огляду на наведені обставини, за згодою прокурора та позивача справу було розглянуто в заочному порядку.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до такого.
Факт перебування ОСОБА_2 у статусі громадянки російської федерації підтверджується тим, що з метою підтвердження факту іноземного громадянства Василівською окружною прокуратурою 02.03.2023 до Управління Державної міграційної служби України направлено відповідний запит щодо надання інформації про те, чи отримувала ОСОБА_2 громадянство України, чи документувалась паспортом громадянина України, паспортом громадянина України для виїзду за кордон, посвідками на тимчасове або постійне проживання на території України ( а.с. 20-22).
Відповідно до інформації Управління ДМС в України в Запорізькій області від 17.03.2023, згідно обліків УДМС у Запорізькій області та відділу обліку і моніторингу, громадянку рф ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документовано посвідкою на постійне проживання для іноземців та осіб без громадянства ( а.с. 23-25).
Також, судом встановлено, що між СФГ «Ниваріс» та ОСОБА_4 укладено договір оренди землі від 07.02.2019 року, стосовно частки спірної земельної ділянки, відповідно до п. 6 якого, договір укладено строком до 31.12.2035 року ( а.с. 43-47).
Також, між СФГ «Ниваріс» та ОСОБА_2 укладено договір оренди землі від 07.02.2019 року, стосовно частки спірної земельної ділянки, відповідно до п. 6 якого, договір укладено строком до 31.12.2035 року ( а.с. 53-57).
Реєстрацію вказаних договорів проведено 19.03.2019 державним реєстратором Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц С.О. ( номер запису про інше речове право: 30879433) ( а.с. 28-35).
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.
Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду».
Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.
Положення статей 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.
Відповідно до ч. 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено ЗК України.
Суб`єктами права приватної власності на землю, згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України, визначено громадян України та юридичних осіб.
Проте, з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм Земельного кодексу України, суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства.
Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства, відповідно до частини другої статті 81 Земельного кодексу України, можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.
Згідно із ч. 3 ст. 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини.
Відповідно до частини п`ятої статті 22 Земельного кодексу України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення.
Одночасно, за змістом частини четвертої статті 81 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач був зобов`язана протягом року після набуття права власності на спірну земельну ділянку вчинити заходи щодо її відчуження.
Оскільки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про інше, суд приходить до висновку, що відповідач вказаного обов`язку не виконала.
Підстави припинення права власності на земельну ділянку визначає ст. 140 ЗК України.
Припинення права власності на земельну ділянку особи, якщо земельна ділянка не може належати їй на праві власності та/або у зв`язку з порушенням обов`язку щодо її відчуження протягом установленого законом строку, регулюється ст. 145 ЗК України.
1. Якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.
2. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду.
3. Особа, до якої переходить право власності на земельну ділянку і яка не може набути право власності на землю, має право отримати її в оренду.
Отже, враховуючи вимоги вказаних норм права та те, що відповідач як іноземець набула на праві власності частину земельної ділянки сільськогосподарського призначення, не відчужила її протягом строку, встановленого статтею 81 ЗК України, а тому ця частина земельної ділянки підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду на підставі п. 2 ст. 145 ЗК України, а право приватної власності ОСОБА_2 підлягає припиненню на підставі підпункту «е» частини першої статті 140 ЗК України.
1. Якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.
2. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.
3. У разі порушення вимог статті 130 цього Кодексу щодо граничної площі земель сільськогосподарського призначення, що можуть перебувати у власності однієї особи, земельні ділянки, площа яких перевищує зазначені граничні розміри, конфіскуються за рішенням суду.
4. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.
Отже, враховуючи вимоги вказаних норм права та те, що відповідач як іноземець набула на праві власності частину земельної ділянки сільськогосподарського призначення, не відчужила її протягом строку, встановленого статтею 81 ЗК України, а тому ця частина земельної ділянки підлягає конфіскації за рішенням суду на підставі п. 2 ст. 145 ЗК України, а право приватної власності ОСОБА_2 підлягає припиненню на підставі підпункту «д» частини першої статті 140 ЗК України.
Суд також враховує, що згідно з п.п.1 п. З Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15 Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.
Згідно з п. 8 вказаного Положення Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Таким чином, саме Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області є уповноваженим органом щодо здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності та в даному випадку, з урахуванням ч. ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, звернення до суду із позовом про конфіскацію земельної ділянки.
Водночас суд погоджується з доводами прокурора щодо наявності підстав для звернення до суду позовом в інтересах держави, оскільки доданими до позовної заяви доказами підтверджується, що Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області у відповідь на запит прокурора щодо вжиття заходів з усунення вказаного порушення земельного законодавства повідомило, що наразі управління позбавлене можливості сплатити судовий збір за подання позову, у зв`язку з недостатністю коштів на казначейському рахунку Головного управління по КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки», оскільки перебуває в простої, обумовленим введенням на території України воєнного стану у зв`язку із збройною агресією російської федерації, та позбавлене можливості звернутись до суду із позовною заявою про конфіскацію спірної земельної ділянки ( а.с. 60-66).
Відповідно до ч. 2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а отже, з відповідача на користь органу прокуратури підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6064,97 грн.
Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 19, 28, 141, 263-265, 280-284 ЦПК України, ст. 145 ЗК України, суд,-
Позов Першого заступника керівника Василівської окружної прокуратури Запорізької області, в інтересах держави в особі позивача, Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Селянське (Фермерське) господарство "Ниваріс" про припинення права власності на земельну ділянку, шляхом її конфіскації - задовольнити частково.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано до Заводського районного суду м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня ухвалення рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його ухвалення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлено 09.10.2023.
Суддя Н.В. Марченко