Номер провадження: 22-ц/813/3345/23
Справа № 501/437/22
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря Козлової В.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 червня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Смирнова В.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

27.01.2022 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів у розмірі 25 000,00 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що позивач звернулася 31.07.2021 року до ФОП ОСОБА_1 із замовленням на встановлення надмогильної споруди і гранітних деталей до нього (загальною сумою 51 000,00 грн.), зі сплатою авансу в розмірі 25 000,00 грн.

Посилаючись на те, що станом 27.01.2022 року замовлення виконано не було, позивачка просила її позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Іллчівського міського суду Одеської області від 20 червня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені частково (а.с.41-43).

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути ОСОБА_3 кошти в розмірі авансу 25 000,00 грн., сплачені за виготовлення та встановлення пам`ятника і надмогильної споруди.

Зобов`язано ОСОБА_1 відшкодувати ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн.

В апеляцій скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Кузнєцова Л.О. ставить питання про скасування рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 червня 2022 року, ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.46-49).

Вирішуючи питання про слухання справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, в тому числі позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні 27.09.2023 року (а.с.100, 101), а також представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Гліщинський І.Ф. (а.с. 81, 102, 103).

У зв`язку з цим, колегія суддів також зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів.

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, розгляд даної справи здійснений 04.10.2023 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище. Повний текст судового рішення суду апеляційної інстанції складений 09.10.2023 року.

При цьому позивач ОСОБА_3 прибула в судове засідання 27.09.2023 року, о 14.00 год. і надала суду апеляційної інстанції свої поясненна по справі, згідно яких повністю підтвердила свої позовні вимоги, погодилась з рішенням суду першої інстанції і не визнала апеляційну скаргу.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції тривалий час, (а.с.54) від учасників справи не надходило заяв або клопотань про відкладення слухання справи, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції за наявними доказами, які є в матеріалах справи, у відсутність інших учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами 31.07.2021 року було укладено в усній формі договір підряду, згідно якого позивач і відповідач домовились про те, що останній зобов`язався протягом двох місяців встановити надмогильну споруду і гранітні деталі до нього щодо покійної матері позивача ОСОБА_4 , на кладовищі с. Молодіжне Овідіопольського району Одеської області, за 51 000 грн. В якості авансу позивач ОСОБА_3 передала відповідачу ОСОБА_1 25 000 грн.

Зазначені обставини підтверджені як сторонами у справі, так і копією накладної від 31.07.2021 року (а.с.7).

В установлений законом строк відповідач ОСОБА_1 свої обов`язки не виконав, що і змусило позивача ОСОБА_3 замовити встановлення надмогильної споруди і гранітних деталей до нього щодо покійної матері позивача ОСОБА_4 в іншій організації та просити зобов`язати відповідача ОСОБА_1 повернути їй аванс у розмірі 25 000 грн., відшкодувати позивачу моральну шкоду в сумі 50 000 грн.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив із того, що згідно ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду, який є публічним договором, підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

З цих підстав, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з відповідача на користь позивача належить стягнути аванс у розмірі 25 000 грн.

Що стосується відзиву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Кузнєцової Л.О. на позов, в якому відповідач ОСОБА_1 фактично заперечує проти позовних вимог, то колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що доказів вказаних заперечень його заявник суду не надав, окрім фото (а.с.32).

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ні відповідач ОСОБА_1 , ні його представник не надали суду доказів, яким чином ОСОБА_1 витратив грошові кошти в сумі 25 000 грн. і по якій причині він до дня звернення позивача ОСОБА_3 до суду з даним позовом не встановив надмогильної споруди і гранітних деталей до нього щодо покійної матері позивача ОСОБА_4 .

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому слід зазначити, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Стосовно клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Гліщинського Я.В. про приєднання до матеріалів справи доказів підтвердження понесення ФОП ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з виконанням замовлення ОСОБА_5 у загальному розмірі 25 000 грн., з яких витрати понесені на закупівлю будівельних матеріалів необхідних для облаштування місця поховання склали 8 000 грн. та 17 000 грн. на закупівлю матеріалів необхідних для виготовлення надмогильної споруди та предметів ритуальної належності (а.с.104-107).

З цих підстав колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 вказаної норми процесуального права докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Зазначені обставини свідчать про те, що суд апеляційної інстанції позбавлений можливості взяти до уваги зазначені докази, які не були долучені до справи в суді першої інстанції і тим більше вважати ці докази підставою для скасування судового рішення.

Що стосується посилання заявника апеляційної скарги на порушення територіальної підсудності при розгляді даної справи, то колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності). Разом з тим, відповідно до ч.2 вказаної норми процесуального права, справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 а також його представник адвокат Кузнєцова Л.О. жодним чином не були позбавлені можливості заявити суду першої інстанції про непідсудність даної справи Іллічівському міському суду Одеської області, про що свідчать письмові заперечення, зазначені у відзиві представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Кузнєцової Л.О. на позов, в якому відповідач ОСОБА_1 фактично заперечував проти позовних вимог (а.с. 30-31).

Однак, ні відповідач ОСОБА_1 , ні його представник без поважних причин не заявили суду першої інстанції про непідсудність даної справи Іллічівському міському суду Одеської області

Зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для застування до спірних правовідносин ст. 378 ЦПК України.

Що стосується висновку суду першої інстанції про зобов`язання відповідача відшкодувати моральну шкоду позивачу в розмірі 20 000 грн., то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Крім того, згідно з ч. 1 та 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Так, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону про захист прав споживачів навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

Порушення відповідачем строків виконання робіт, встановлених договором є недоліком продукції, неналежним виконанням робіт, що має наслідком відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу таким неналежним виконанням робіт.

Вказана правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01.09.2020 року у справі № 216/3521/16-ц.

Також слід зазначити, що відповідно до положень п.п. 5, 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з врахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

При визначені розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховує характер і обсяг душевних та психічних страждань, які зазнала позивач, характер немайнових втрат, їх тривалість, вимушеність змін в життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а також те, що сталося, стало стресовою ситуацією для позивача, спричиняючи моральні страждання.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що неправомірними діями відповідача ОСОБА_1 позивачу ОСОБА_3 завдано моральної шкоди. Проте, визначивши розмір моральної шкоди в сумі 20 000 грн., суд значно завищив цей розмір, порушивши при цьому принципи розумності, виваженості та справедливості його розміру, у зв`язку з чим цей розмір необхідно зменшити на 50%, тобто до 10 000 грн.

Що стосується рішення суду про необхідність зобов`язання відповідача ОСОБА_1 повернути позивачу завдану матеріальну шкоду і відшкодувати завдану моральну шкоду, то колегія суддів зазначає, що в даному випадку суд обрав неправильний спосіб захисту інтересів позивача ОСОБА_3 , а тому на її користь заборгованість відповідача ОСОБА_1 по матеріальній шкоді і завдана моральна шкода підлягають стягненню, що не буде виходом за межі позовних вимог, оскільки саме про це фактично ставить питання позивач ОСОБА_3 .

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково, оскаржуване рішення суду скасувати, в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача відшкодувати позивачу завдану матеріальну і моральну шкоду та в частині розподілення між сторонами судових витрат, і прийняти в цій частині постанову, якою частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, а також перерозподілити між сторонами судові витрати у справі.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити в судовому рішенні про зобов`язання позивача ОСОБА_3 повернути відповідачу ОСОБА_1 будівельні матеріали, які були використані ОСОБА_1 при будівництві надгробного пам`ятника матері позивачки ОСОБА_3 ОСОБА_6 , без визначенні їх вартості і переліку, так як відповідачем ОСОБА_1 були витрачені кошти і будівельні матеріали на часткове будівництво надгробного пам`ятника, яке зображено на фото (а.с.32), та яке на даний час знесене за вказівкою саме позивача ОСОБА_3 .

Що стосується судового збору, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1, п.п.1-3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню а саме щодо відшкодування завданої моральної шкоди на 50%, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 належить до стягнення судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 496,20 грн. (992,4:2). При цьому колегія суддів зазначає, що за вимоги нематеріального характеру ОСОБА_3 повинна була сплатити 992,4 грн., 50% від яких складають саме 496,20 грн.

Факт переплати ОСОБА_3 судового збору в суді першої інстанції і сплата нею судового збору в розмірі 2977,20 грн. (а.с. 50) замість 1984,80 грн. (992,40 грн. + 992,40 грн.), не може слугувати підставою для неправомірного стягнення цих коштів з відповідача ОСОБА_1 .

Сума переплаченого судового збору за подання позову може бути позивачці повернута в порядку, передбаченому ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив суму судового збору у розмірі 2 977,20 грн. (а.с.50), що відповідає вимогам Закону України «Про судовий збір».

У зв`язку з викладеними обставинами, колегія суддів вважає за необхідне перерозподілити між сторонами судовий збір та стягнути ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір за подачу позову і розгляд справи в суді апеляційної інстанції у загальному розмірі 1 488,60 грн. (992,4 + 992,40 - 496,20).

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кузнєцової Любові Олександрівни задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 червня 2022 року скасувати, в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача відшкодувати позивачу завдану матеріальну і моральну шкоду та в частині розподілення між сторонами судових витрат.

Прийняти в цій частині постанову, якою:

стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , матеріальну шкоду в сумі 25 000 грн. ( двадцять п`ять тисяч гривень);

стягнути ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , завдану моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. (десять тисяч гривень);

стягнути ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , судовий збір за подачу позову і розгляд справи в суді апеляційної інстанції у загальному розмірі 1 488,60 грн. (одну тисячу чотириста вісімдесят вісім гривень 60 копійок).

В решті рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 червня 2022 року залишити без змін.

Зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , повернути ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , будівельні матеріали, які були використані ОСОБА_1 при будівництві надгробного пам`ятника матері позивачки ОСОБА_3 ОСОБА_6 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 09.10.2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

О.М. Таварткіладзе