Справа № 629/947/23
Номер провадження 2/629/279/23
26.09.2023 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді Каращука Т.О., за участю секретаря судового засідання Кремінь М.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Лозова Харківської області цивільну справу №629/947/23 за уточненим позовом представника ОСОБА_1 - адвоката Остапенко Світлани Юріївни до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків, завданих в результаті неправомірних дій, та моральної шкоди, представник відповідача-адвокат Смірнова Наталія Андріївна,-
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення матеріальних збитків, заподіяних в результаті неправомірних дій, та моральної шкоди, в якому просив стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на його користь матеріальну шкоду у розмірі 90 787, 57 грн за заподіяння шкоди майну позивача, стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн, понесені судові витрати у сумі 12 550,00 грн.
Позов ухвалою суду було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Недоліки було усунено.
Ухвалою суду було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано строк учасникам справи для подання заяв по суті, виклик відповідача здійснювався додатково шляхом розміщення оголошення.
03.05.2023 року до суду надійшов відзив Моторного (транспортного) бюро України, в якому представник просив відмовити в задоволенні позовних вимог та стягнути з ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у сумі 2000 грн.
15.06.2023 року представник позивача надіслала заяву, в якій просила виключити з переліку відповідачів Моторне (транспортне) страхове бюро України, яке помилково було зазначене як належний відповідач. Також адвокатом було подано уточнений позов, яким внесено зміни в коло відповідачів та позовні вимоги. Так, представник позивача звернулася з уточненим позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків, заподіяних в результаті неправомірних дій, та моральної шкоди, в якому просила, стягнути з
Ухвалою суду було виключено з переліку відповідачів Моторне (транспортне) страхове бюро України, продовжено розгляд справи за уточненим позовом представника ОСОБА_5 -адвоката Остапенко С.Ю. до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків, заподіяних в результаті неправомірних дій, та моральної шкоди.
ОСОБА_2 надав до суду відзив на уточнений позов, в якому повторно зазначив викладене у первісному відзиві, наголошував на тому, що позивачем не надано доказів
порушення його прав як власника, вказував на те, що звіт, наданий ОСОБА_1 є незаконним та сумнівним, оскільки експерта не повідомляли про кримінальну відповідальність. Також відповідач вказував і на те, що огляд транспортного засобу здійснювався за його відсутності та він не був повідомлений. Крім того, в протоколі огляду відсутній підпис позивача, що ставить під сумнів взагалі проведення огляду. ОСОБА_2 зазначив і про відсутність доказів надання правової допомоги та сум, які були витрачені. Додатково відповідач наголошував на тому, що відповідач не підлягає звільненню від сплати судового збору за подання позову. Беручи до уваги вказане, ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні уточненого позову.
Представником Моторного (транспортного) страхового бюро України було подано заяву про стягнення з ОСОБА_1 судових витрат на правову допомогу у розмір 2000,00 грн, зважаючи на відмову позивача від вимог, заявлених до бюро.
У судове засідання позивач та його представник не зявилися, адвокат надала заяву про розгляд справи за відсутності її та довірителя, на задоволенні позову наполягала.
У судове засідання відповідач та його представник не зявилися, адвокат надала заяву про розгляд справи за відсутності її та довірителя, проти задоволення позову заперечувала.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини.
Вище вказане не оспорюється сторонами та підтверджується копіює постанови про закриття провадження(а.с.12) та витребуваними для огляду матеріалами кримінального провадження.
Згідно зі звітом №65/2022 про оцінку автомобіля Volkswagen Caddy, р.н. НОМЕР_1 , від 04.10.2022 року, складеним ФОП ОСОБА_4 , кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ №614 від 01.11.2003 року(а.с.13-37), матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля в результаті його пошкодження, станом на 18 вересня 2022 року, без урахування величини втрати товарної вартості складає: 42 126,87 грн. (сорок дві тисячі сто двадцять шість грн 65 коп). Ремонтною калькуляцією, що вказана у висновку №65/2022 про оцінку автомобіля, визначено обсяг ремонтних робіт та вартість запасних частин до автомобіля, які підлягають відновленню. Отже загальна сума на ремонт автомобіля є 90 787, 57 грн.
Так, причиною завдання позивачу матеріальної шкоди, стало порушення відповідачем правил дорожнього руху, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, в якій автомобіль позивача отримав пошкодження, в зв`язку з чим саме на відповідача покладається обов`язок спростувати свою вину у вказаному цивільно-правовому делікті.
Даний автомобіль на праві власності належить ОСОБА_3 , згідно з
копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 (а.с.29).
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
В позовній заяві саме позивач визначає коло відповідачів, що вбачається з положень ст.ст.51, 175 ЦПК України.
Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв?язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч.2 ст.22 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов?язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Згідно з частинами 2, 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою.
За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально- правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).
При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів настільки, наскільки це можливо.
Відповідно до частини першої статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Стаття 317 Цивільного кодексу України, встановлює, що власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль належить ОСОБА_3 .
Відповідно до п.2.2 ПДР України, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
Так, раніше такий висновок зустрічався в питаннях отримання страхового відшкодування, тепер же він актуальний і для спорів між потерпілими та винуватцями. Суть його зводиться до того що просити відшкодувати завдані автомобілю збитки може і третя особа, яка керувала автомобілем на момент ДТП на відповідній правовій підставі. Зараз це особа, яка має посвідчення водія та технічний паспорт на автомобіль.
До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 16.11.2022 року у справі № 335/2566/18 та у постанові від 12.05.2022 у справі №623/290/21.
Так, посилання відповідача на те, що шкода відшкодовується лише власнику майна є безпідставним, оскільки позивач користувався автомобілем батька, використовував його для роботи та займався його ремонтом, а тому має право на відшкодування збитків, завданих пошкодженням автомобіля.
Що стосується заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 30 000,00 грн, судом встановлено наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.
За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
У відповідності до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як передбачено ч. ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне- за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
Таким чином, норми права дають підстави вважати, що під моральною шкодою фізичної особи слід розуміти наявність такого негативного емоційного сприйняття особою вчинених стосовно неї протиправних дій, що досягло певного психологічного стану фізичних чи душевних страждань (відчуття неспокою, хвилювання, образи, дискомфорту тощо).
При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається, зокрема в рішеннях ЄСПЛ, який виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Так, у рішеннях «THOMA v. LUXEMBOURG», «CALOCv. FRANCE» та «NIEDBALAv. POLAND» ЄСПЛ дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.
Враховуючи вище вказане, беручи до уваги посилання позивача на те, що йому було завдано моральну шкоду, яка полягає в отриманні стресу та порушенні нормальних життєвих зв?язків через неможливість продовження активного громадського життя, та в порушенні стосунків з оточуючими його людьми, беручи до уваги те, що автомобіль йому потрібен не лише для побутових справ, а й для виконання роботи, а значний проміжок часу він не міг користуватися ним, тобто було порушено його звичайний спосіб життя, що приносило великий дискомфорт для нього та згубно вплинуло на його стан здоров`я, суд встановив наявність причино-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, тому вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 3 000,00 грн.
Щодо позовної вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного.
Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи,
належать витрати:1) на професійну правничу допомогу, 2) пов?язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов?язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов?язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов?язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов?язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послут); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Перевіривши матеріали справи, надані позивачем, суд вважає вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу та на оплату послуги спеціаліста є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ЗУ Про судовий збір, позивача звільнено від сплати судового збору.
Беручи до уваги вище викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційний розміру задоволених вимог.
Щодо заяви Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування судових витрат у звязку з відмовою позивача від вимог, заявлених до бюро, суд виходить з наступного.
Згідно ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
З ч.1 ст.137 ЦПК України вбачається, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частинами 3, 5 ст.142 ЦПК України визначено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. У разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
При перевірці матеріалів справи встановлено, що представником Моторно (транспортного) страхового бюро України в ході розгляду справи надавалися докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а саме копії посвідчення адвоката та свідоцтва, договору про надання послуг у сфері права, додаткових угод до договору.
Враховуючи вище вказане, суд вважає за необхідне задовольнити заяву представника Моторного (транспортного) страхового бюро про стягнення з позивача на його користь витрат на правову допомогу.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 76 81, 139, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Уточнений позов представника ОСОБА_1 - адвоката Остапенко Світлани Юріївни до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків, завданих в результаті неправомірних дій, та моральної шкоди- задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 :
-матеріальну шкоду у розмірі 90 787, 57 грн за заподіяння шкоди майну позивача;
-моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн;
-понесені витрати у сумі 12 550,00 грн, що складаються з витрат на оплату адвоката у розмірі 10 050 ,00 грн та 2500,00 грн на оплату послуг спеціаліста.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 1333, 37 грн.
Заяву Моторного (транспортного) страхового бюро про стягнення витрат, повязаних з розглядом справи - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст виготовлено 09.10.2023 року.

Інформація про сторони:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Т.О.Каращук