Ухвала

05 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 712/7496/21

провадження № 61-14121ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гарбазея Дмитра Олександровича, на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 квітня 2023 року, додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 травня 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 29 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільним майном подружжя, визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати об`єктом спільної сумісної власності сторін автомобіль Ford Fusion, легковий універсал 2011 року випуску, вартістю 174 480,00 грн, та грошові кошти, які знаходилися на банківських карткових рахунках Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), відкритих на ім`я відповідача, в загальному розмірі 488 601,16 грн, та здійснити поділ такого майна таким чином:

виділити у власність відповідача спірний автомобіль, стягнувши з нього на користь позивачки грошову компенсацію вартості 1/2 частки вказаного майна в розмірі 87 270,00 грн;

стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частку грошових коштів, які знаходилися на банківських карткових рахунках АТ КБ «ПриватБанк», відкритих на ім`я відповідача в загальному розмірі 244 300,58 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 квітня 2023 року, з урахуванням додаткового рішення цього ж суду від 31 травня 2023 року, залишених без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 29 серпня 2023 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано автомобіль Ford Fusion, легковий універсал 2011 року випуску, який зареєстрований за ОСОБА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя сторін.

Виділено у власність ОСОБА_1 спірний автомобіль, стягнувши із нього на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію 1/2 частки вартості вказаного майна в розмірі 87 240,00 грн.

Визнано грошові кошти, які знаходилися на банківських карткових рахунках АТ КБ «Приватбанк», відкритих на ім`я ОСОБА_1 (у межах договору депозиту від 23 жовтня 2017 року № SAMDNWFD501), в розмірі 16 666,00 дол. США об`єктом права спільної сумісної власності подружжя сторін та стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частку вказаних грошових коштів в гривневому еквіваленті в розмірі 235 490,58 грн.

Визнано грошові кошти, які знаходяться на банківських карткових рахунках АТ КБ «Приватбанк», відкритих на ім`я ОСОБА_1 (карткові рахунки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 ) в загальному розмірі 17 620,00 грн об`єктом права спільної сумісної власності подружжя сторін та стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частку вказаних грошових коштів у розмірі 8 810,00 грн.

Здійснено розподіл судових витрат.

У жовтні 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Гарбазея Д. О., на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 квітня 2023 року, додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 травня 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 29 серпня 2023 року.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Гарбазей Д. О., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення в частині щодо грошових коштів, зазначені судові рішення в частині спірного автомобіля заявник не оскаржує. Просить ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

З оскаржуваних судових рішень вбачається, що ціна позову у вказаній справі становить 663 081,16 грн (470 981,16 + 17 620,00 + 174 480,00), яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684*250=671 000,00 грн).

Враховуючи зазначене вище, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 квітня 2023 року, додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 травня 2023 року та постанова Черкаського апеляційного суду від 29 серпня 2023 року не підлягають касаційному оскарженню відповідно до положень частини третьої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали містять посилання на випадки, передбачені підпунктами а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у вказаній справі підлягають касаційному оскарженню: якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також якщо справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки заявник у касаційній скарзі не довів факт існування суперечності висновків судів відносно судової практики Верховного Суду з цього питання. Доводи заявника полягають у його незгоді з оцінкою судом зібраних у справі доказів та встановлених обставин, однак не обґрунтовують фундаментальність вирішених у справі правових питань, а касаційна скарга не містить підтвердження того, що справа має виняткове значення для заявника чи становить значний суспільний інтерес.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № В (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості (рішення у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

З урахуванням наведеного, заявник подав касаційну скаргу на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, отже у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 - адвоката Гарбазея Дмитра Олександровича, на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 квітня 2023 року, додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 травня 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 29 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільним майном подружжя, визнання права власності.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян