Справа № 523/8946/22
Провадження №2/523/2500/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Аліна С.С.

при секретарі - Сервачук О.В.,

розглянувши в судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС», ОСОБА_2 , за участю третьої особи - Державного реєстратора Южненської міської ради Одеського району Одеської області Петренко Анни Анатоліївни про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, та про витребування майна у добросовісного набувача,-

В С Т А Н О В И В :

09 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС», ОСОБА_2 , за участю третьої особи - Державного реєстратора Южненської міської ради Одеського району Одеської області Петренко А.А. про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, та про витребування майна у добросовісного набувача.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 04.03.2008 між нею та АКІБ «Укрсиббанк» було укладено Кредитний договір №0, згідно умов якого банк надав, а ОСОБА_1 зобов?язалась до 05.03.2029 повернути позичкову заборгованість в сумі 70 600,00 доларів США, та сплатити передбачені договором проценти.

В забезнечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, 04.03.2008 між ОСОБА_1 та АКІБ «Укрсиббанк» було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Харитоновою Т.Є., за реєстровим №575, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 41,1 кв.м.

В червні 2022 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, позивач дізналася, що право власності на належну їй квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , за рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 59832980, прийнятим державним реєстратором Южненської міської ради Одеського району Одеської області Петренко А.А. від 13.08.2021, зареєстроване за ТОВ «Укрдебт Плюс» та в подальшому, за договором купівлі-продажу від 22.02.2022, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Сімоновою О.Ю., за реєстровим №532, право власності на вищевказану квартиру було відчужено ОСОБА_2 ..

Відчуження належного їй майна ОСОБА_1 вважає незаконним, з наступних підстав.

Згідно із п. 4.2. Іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього Договору та Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до п. 4.5. Іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки із застосуванням позасудового врегулювання здійснюється відповідно до Розділу 5 цього Договору та Закону України «Про іпотеку».

Згідно із п. 5.2. Іпотечного договору позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки:

-п. 5.2.1 передача Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов?язання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»;

-п. 5.2.2. отримання Іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені Іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» є три різні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса та договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частинами першою та другою статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим нотаріально посвідченим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог останнього, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку». Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає останньому застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже сторони за договором іпотеки погодили можливість виникнення в іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя та у порядку, встановленому Законом України «Про inomery» (підпункти 5.2.1 і 5.2.2 пункту 5.2 договору іпотеки).

Проте такого договору про задоволення вимог іпотекодержателя між сторонами укладено не було. А тому прийняття рішення про державну реєстрацію права власності як такого, що виникає на підставі договору іпотеки, є протиправним.

Відповідно до п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 №112 (далі - Порядок), в редакції, що діяла на момент проведення реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «Укрдебт Плюс», для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов?язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв?язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами); 3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов?язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб?ектом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації; 4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

3 інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, вбачається, що підставою для прийняття рішення №59832980 від 13.08.2021 державним реєстратором Петренко А.А. про реєстрацію права власності на спірне майно за ТОВ «УкрДебт Плюс», стало, серед іншого, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, серія та номер: 370.

Однак, позивач зазначає, що вона не проживає за адресою, куди ій було нібито направлено повідомлення, та більш того, не отримувала жодної вимоги від ТОВ «Укрдебт Плюс», ані за вказаною у повідомленні адресою, ані за будь-якою іншою. 3 17.05.2018 ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Більш того, з відомостей з офіційного веб-сайту «Укрпошта» вбачається, що дані про відправлення рекомендованого повідомлення з Києва, та отримання його в Одесі, відсутні, оскільки не зареєстровані в системі, з чого можна зробити висновок, що таке повідомлення взагалі не надсилалось.

Також позивач зазначає, що 07 червня 2014 року набрав чинності Закон №1304-VII, підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону №898- IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов?язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об?єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об?єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.

Таким чином, оскільки квартира площею 41,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , яка є єдиним майном позивача, що належить їй на праві власності, іншого житла вона не має, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону №1304-VII, у тому числі і шляхом реєстрації права власності за ТОВ «Укрдебт Плюс» як забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору від 04.03.2008, укладеного в іноземній валюті.

Також позивач посилається на те, що в спірній квартирі з 17.05.2018 зареєстровані ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Отже, оскільки відчуження спірної квартири відбулось без надання відповідного дозволу органом опіки та піклування, вбачається що воно відбулось всупереч вимог ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», а тому таке відчуження є незаконним.

Оскільки ОСОБА_1 наполягає на тому, що спірна квартира вибула з її володіння без її волі, без укладення окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя, як то передбачено Іпотечним договором, без її належного сповіщення, як то передбачено Іпотечним договором та ЗУ «Про іпотеку, в момент дії ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тобто на підставі незаконної реєстрації речових прав на вказану квартиру за ТОВ «Укрдебт Плюс», вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин положення статті 388 ЦК України і витребувати дану квартиру з володіння останнього набувача, ОСОБА_2 - на користь законного володільця, ОСОБА_1 ..

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом та просила суд задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2022 року відкрито загальне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 заяву про забезпечення позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2022 року - скасовано.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задоволено частково.

Забезпечено позов шляхом накладення заборони на здійснення будь-яких реєстраційних дій, направлених на відчуження квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 41,1 кв.м.

У задоволенні іншої частини заяви про забезпечення позову відмовлено з інших правових підстав.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 03 травня 2022 року клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено.

Витребувано від Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради належним чином завірені копії реєстраційної справи щодо реєстрації нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, за ТОВ «Укрдебт Плюс» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 59832980, прийнятого державним реєстратором Южненської міської ради Одеського району Одеської області Петренко Анною Анатолієвною.

Витребувано від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сімонової О.Ю. належним чином завірені копії документів, на підставі яких було вчинено правочин з укладення договору купівлі-продажу від 22.02.2022 року, посвідченого Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою Ольгою Юріївною, за реєстровим №532, за яким право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_2 ..

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12 червня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Від представника відповідача ТОВ «Укрдебт Плюс» - Землякова О.А. надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, у задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання також не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Третя особа державний реєстратор Южненської міської ради Одеського району Одеської області Петренко А.А. також надала клопотання про розгляд справи за її відсутності.

У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, які повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280-281 ЦПК України.

У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно із ч. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

У свою чергу суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено, що 04.03.2008 між нею та АКІБ «Укрсиббанк» було укладено Кредитний договір №0, згідно умов якого банк надав, а ОСОБА_1 зобов?язалась до 05.03.2029 повернути позичкову заборгованість в сумі 70 600,00 доларів США, та сплатити передбачені договором проценти.

В забезнечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, 04.03.2008 між ОСОБА_1 та АКІБ «Укрсиббанк» було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Харитоновою Т.Є., за реєстровим №575, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 41,1 кв.м.

У червні 2022 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, позивач дізналася, що право власності на належну їй квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , за рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 59832980, прийнятим державним реєстратором Южненської міської ради Одеського району Одеської області Петренко А.А. від 13.08.2021, зареєстроване за ТОВ «Укрдебт Плюс» та в подальшому, за договором купівлі-продажу від 22.02.2022, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Сімоновою О.Ю., за реєстровим №532, право власності на вищевказану квартиру було відчужено ОСОБА_2 ..

Спірні правовідносини виникли з приводу того, що у зв`язку із неналежним виконанням позивачем укладеного з банком кредитного договору утворилася заборгованість. На забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором відповідач звернув стягнення на предмет іпотеки, право власності на яке за банком зареєстроване приватним нотаріусом.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України).

Відповідно до статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

При цьому у статті 575 ЦК України наведено окремі види застав та вказано, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Отже, іпотека є особливим видом застави, за яким виконання зобов`язань забезпечується виключно нерухомим майном. Іпотека регулюється не лише загальним законодавством - ЦК України, Законом України від 02 жовтня 1992 року № 2654-XII «Про заставу», а й спеціальним - Законом №898-ІV.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №898-IV іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У частині першій статті 12 Закону №898-IV вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

У частинах першій, третій статті 33 цього Закону передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Статтею 36 Закону встановлено право на задоволення іпотекодержателем своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, у т.ч. те, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. При цьому позасудове врегулювання здійснюється за застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону №898-IV іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Іпотекодержатель обрав передбачений положеннями іпотечного договору та ст. 35, 37 Закону України «Про іпотеку» спосіб захисту порушеного права - позасудове врегулювання спору.

Зазначені вище пункти іпотечного договору містять відповідне застереження, яке прирівнюється до договору, згідно з яким іпотекодавець засвідчує, що він надає згоду на набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержателем за власним одноосібним письмовим рішенням.

На підставі іпотечного договору, яке містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя та повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідач, скориставшись договірним (позасудовим) врегулюванням зобов`язальних відносин щодо звернення стягнення на предмет іпотеки звернувся до державного реєстратора Южненської міської ради Одеського району Одеської області Петренко А.А., яка у своїй діяльності керувалася законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином, правовою підставою для реєстрації права власності за ТОВ «Укрдебт плюс» є іпотечний договір, в якому міститься іпотечне застереження.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На виконання даних вимог відповідач направляв позивачу вимогу про усунення порушень основного зобов`язанням із роз`ясненням, що у разі невиконання вимоги іпотекодержателя ТОВ «Укрдебт плюс» скористається позасудовим порядком звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку». Дана вимога була направлена на адресу позивача, яка була зазначена нею у кредитному договорі та іпотечному договорі. Дана вимога була вручена позивачу 20.12.2019, про що міститься поштове повідомлення у матеріалах справи.

Крім того, відповідно до пункту 1 частини першоїстатті 4 Закону України №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності підлягає державній реєстрації.

Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі прав у частині належності права власності на спірне майно.

Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру прав має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову (пункт 87 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №466/8649/16-ц (провадження №14-93цс20)).

У постанові від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) Велика Палата Верховного Суду зробила висновки про те, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача права володіння майном; відсутність або наявність в особи права володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння.

Також суд враховує, що ОСОБА_1 у своєму позові посилається на те, що її права порушено державною реєстрацією права власності на нерухоме майно за банком та внесення записів за останнім про державну реєстрацію права власності, не заперечуючи права іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку із неналежним виконанням основного зобов`язання, що спричинило наявність заборгованості.

З урахуванням встановлених обставин справи, а саме наявності невиконаного основного зобов`язання, існування чинного договору іпотеки, умови якого позивачем не оспорюються, суд доходить висновку про те, що права позивача не порушено, оскільки умовами договору іпотеки передбачено право звернення стягнення на предмет іпотеки для забезпечення прав іпотекодержателя, який і задовольнив свої вимоги за рахунок заставленого майна.

Вказане кореспондується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19 (провадження № 14-212цс21).

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчуджене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до ст. 388 ЦК, майно відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача.

За змістом ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом.

Правила частини першої ст. 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У ч. 3 ст. 388 ЦК України визначено, що якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках. За змістом ч. 5 ст. 12 ЦК Ураїни, добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (п 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18).

Також у постанові Верховного Суду від 30.11.2022 року у справі №522/14900/19 зазначено, що можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16).

Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17).

У п. 58 постанови Верховного Суду від 14.12.2022 року у справі №461/12525/15-ц міститься висновок про те, що розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном, а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедура набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Укрдебт Плюс» набуло право власності на законних підставах, а також подальше його відчуження відувалось на підставі оплатних договорів купівлі-продажу. Отже, ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спірного майна. Вказаний факт позивачем не спростовано.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 не надала суду доказів в обґрунтування позовних вимог до ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС», ОСОБА_2 , за участю третьої особи - Державного реєстратора Южненської міської ради Одеського району Одеської області Петренко А.А. про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, та про витребування майна у добросовісного набувача.

Також, суд вважає, що позивачка ОСОБА_1 не довела суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, у відповідності до ст. 141 ЦПК України підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 23, 81, 89, 141, 258, 259, 263-268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС», ОСОБА_2 , за участю третьої особи - Державного реєстратора Южненської міської ради Одеського району Одеської області Петренко Анни Анатоліївни про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, та про витребування майна у добросовісного набувача залишити без задоволення.

Копію заочного рішення направити сторонам по справі.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м. Одеси, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст заочного рішення складено та підписано 04 жовтня 2023 року.

Суддя: Аліна С.С.