Постанова

Іменем України

04 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 404/1186/22

провадження № 61-11387 св 22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь. О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - Національний авіаційний університет;

третя особа - Льотна академія Національного авіаційного університету м. Кропивницький;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Національного авіаційного університету на постанову Кропивницького апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року у складі колегії суддів: Мурашка С. І., Дьомич Л. М., Карпенка О. Л.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національного авіаційного університету (далі - НАУ), третя особа - Льотна академія НАУ м. Кропивницький, про визнання наказу протиправним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що з вересня 2014 року він працював у Відокремленому структурному підрозділі НАУ Кіровоградська льотна академія НАУ, який перейменовано на Льотну академію НАУ. Наказом тимчасово виконуючого обов`язки начальника Льотної академії НАУ від 24 грудня 2021 року № 1222/о «Про застосування дисциплінарного стягнення (звільнення за прогул)» його було звільнено з посад завідуючого кафедри авіаційної техніки факультету льотної експлуатації та обслуговування повітряного руху та за сумісництвом доцента цієї кафедри, за згодою профспілкового комітету, на підставі пункту 4 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) за прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого часу) без поважних причин та відповідно до пункту 5.2 контракту від 22 жовтня 2019 року № 113, укладеного між ним та Льотною академією НАУ.

Підставою для проведення службового розслідування було анонімне звернення, про яке керівництво роботодавця дізналося 01 грудня 2021 року, однак наказ про проведення службового розслідування було видано завчасно - 30 листопада 2021 року.

Вважає, що актом про проведення службового розслідування без посилання на конкретні обставини, загальними фразами відображено недоліки роботи кафедри та встановлено факт не проведення ним занять у формі дистанційного навчання. Однак ні актом, ні іншим документом не зафіксовано його відсутність 05 листопада 2021 року на робочому місці три години без поважних причин. При цьому його робочим місцем є приміщення академії з чітким визначенням кабінету, зал лекторії під час проведення занять, а під час дистанційного навчання використовується конкретне робоче місце, кабінет завідуючого кафедри (стіл, стілець, засоби зв`язку особисті).

Також зазначав, що 05 листопада 2021 року, так само як в інші дні, він перебував на своєму робочому місці та виконував свої обов`язки, надсилав завдання, спілкувався зі студентами в дистанційному режимі. Викладачі самі вирішують, яким чином їм проводити навчальний процес згідно з навчальними програмами по відповідним дисциплінам, оскільки навчальним закладом офіційно не визначено обов`язком викладачів використовувати лише конкретні платформи для проведень дистанційного навчання.

Тому позивач вважав своє звільнення незаконним та безпідставним.

Крім того, неправомірними діями відповідача щодо незаконного звільнення, необґрунтованим притягненням до дисциплінарної відповідальності, без отримання чітких пояснень відносно питання прогулу 05 листопада 2021 року, йому заподіяно негативні наслідки у вигляді фізичного болю та моральних страждань, у зв`язку з чим протягом тривалого часу він змушений був докладати додаткових заходів для організації свого життя.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ тимчасово виконуючого обов`язки начальника Льотної академії НАУ від 24 грудня 2021 року № 1222/о «Про застосування дисциплінарного стягнення (звільнення за прогул)»;

- поновити його на посадах завідуючого кафедри авіаційної техніки факультету льотної експлуатації та обслуговування повітряного руху та за сумісництвом доцента цієї кафедри з дня звільнення 24 грудня 2021 року;

- стягнути з НАУ на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення, тобто з 24 грудня 2021 року до дня поновлення на роботі без врахування обов`язкових платежів та податків;

- стягнути з НАУ на свою користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 102 540,68 грн;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в межах місячного платежу;

- стягнути з НАУ на його користь судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 14 липня 2022 року у складі судді Мохонько В. В. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач не надав належних доказів відсутності позивача на роботі в Льотній академії НАУ 05 листопада 2021 року більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин. Разом з тим, суд першої інстанції вважав, що початок перебігу місячного строку звернення до суду, розпочався з 31 грудня 2021 року, тобто з дня отримання позивачем копії наказу про звільнення та трудової книжки, а з позовом він звернувся до суду лише 21 лютого 2022 року, тобто з пропуском місячного строку, встановленого статтею 233 КЗпП України, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 14 липня 2022 року скасовано й ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ тимчасово виконуючого обов`язки начальника Льотної академії НАУ від 24 грудня 2021 року № 1222/о «Про застосування дисциплінарного стягнення (звільнення за прогул)». Поновлено ОСОБА_1 на посадах завідуючого кафедри авіаційної техніки факультету льотної експлуатації та обслуговування повітряного руху та за сумісництвом доцента цієї кафедри авіаційної техніки факультету льотної експлуатації та обслуговування повітряного руху Льотної академії НАУ з 25 грудня 2021 року. Стягнуто з НАУ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 грудня 2021 року по 25 жовтня 2022 року у розмірі 244 381,82 грн та 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивач ознайомився з оскаржуваним наказом про його звільнення 31 грудня 2021 року, а з позовом до суду звернувся 21 лютого 2022 року. Однак суд першої інстанції не звернув увагу на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин. У подальшому низкою постанов Кабінету Міністрів України карантин на території України продовжувався, у тому числі він діяв на час звільнення позивача з роботи (24 грудня 2021 року) та звернення ним до суду з цим позовом (у лютому 2022 року). Оскільки під час дії карантину строки, визначені статтею 233 КЗпП України, продовжуються на час дії карантину, то місцевий суд дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску строку звернення до суду з позовом. Відповідач не надав належних доказів відсутності позивача на роботі в Льотній академії НАУ 05 листопада 2021 року більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, а встановлені за результатами роботи комісії порушення ОСОБА_1 окремих пунктів посадової інструкції завідувача кафедри не відповідають підставам звільнення, передбаченим пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України. Оскільки звільнення позивача із займаної посади завідуючого кафедри авіаційної техніки факультету льотної експлуатації та обслуговування повітряного руху та за сумісництвом доцента кафедри авіаційної техніки факультету льотної експлуатації та обслуговування повітряного руху є незаконним, то наказ тимчасово виконуючого обов`язки начальника Льотної академії НАУ від 24 грудня 2021 року № 1222/о «Про застосування дисциплінарного стягнення (звільнення за прогул)» підлягає скасуванню, а позивач поновленню на роботі на вказаних посадах. Виходячи з положень статті 235 КЗпП України суд стягнув з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, розмір якого розраховував відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2022 року НАУ подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині стягнення з НАУ на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25 грудня 2021 року по 25 жовтня 2022 року у розмірі 244 381,82 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з НАУ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 грудня 2021 року по 25 жовтня 2022 року у розмірі 20 167,44 грн.

Касаційна скарга подана на підставі пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 389, пункту 1 частини третьої статті 411Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та обґрунтована тим, що апеляційний суд не врахував правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 та в постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 761/36220/17, а також - не дослідив зібрані у справі докази. Крім того, відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування частини другої статті 235 КЗпП України при визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу у разі повторного працевлаштування працівника до того ж роботодавця, не чекаючи поновлення на роботі на підставі рішення суду, що передбачають вимоги пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 грудня 2022 року відкрито касаційне провадження в цій справі, витребувано її матеріали з Кіровського районного суду міста Кіровоградата зупинено виконання постанови Кропивницького апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року в частині стягнення з НАУ на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 244 381,82 грн, за виключенням стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць, до закінчення касаційного провадження, а в іншій частині клопотання НАУ про зупинення відмовлено.

У січні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 серпня 2023 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга НАУ мотивована тим, що апеляційний суд не звернув увагу на те, що з 24 січня 2022 року ОСОБА_1 був знову прийнятий на роботу в Льотну академію НАУ, продовжує працювати на посадах завідуючого кафедри авіаційної техніки факультету льотної експлуатації та обслуговування повітряного руху та за сумісництвом доцента цієї кафедри, отримує заробітну плату. Тому періодом вимушеного прогулу позивача є лише період з 25 грудня 2021 року по 23 січня 2022 року, а стягнення з НАУ на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25 грудня 2021 року по 25 жовтня 2022 року фактично призведе до отримання позивачем подвійної заробітної плати за один і той же період часу.

Також апеляційний суд не врахував роз`яснень, викладених в пункті 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», в якому зазначено, що при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

При цьому заявник не погоджується з висновком, зробленим в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/808/16 про те, що роз`яснення, викладені в пункті 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», були зроблені з урахуванням частини третьої статті 117 КЗпП України, яку виключено на підставі Закону України від 20 грудня 2005 року № 3248- IV «Про внесення змін до КЗпП України», оскільки вказана норма КЗпП України стосується виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, а не середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У січні 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначив, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду є законними та обґрунтованими. Вважає висновки суду апеляційної інстанції такими, що відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Наказом від 09 вересня 2014 року № 584/о ОСОБА_1 був прийнятий на посаду асистента кафедри авіаційної техніки Відокремленого структурного підрозділу НАУ Кіровоградська льотна академія НАУ за сумісництвом на 0,5 окладу.

Наказом від 10 вересня 2015 року № 606/о ОСОБА_1 переведений на посаду старшого викладача кафедри авіаційної техніки, а наказом від 05 лютого 2016 року № 55/о переведений на посаду доцента кафедри авіаційної техніки.

Відповідно до наказу від 08 лютого 2018 року № 62 Відокремлений структурний підрозділ НАУ Кіровоградська льотна академія НАУ перейменовано на Льотну академію НАУ.

Наказом від 02 липня 2019 року № 288 ОСОБА_1 обрано за конкурсом на посаду доцента кафедри авіаційної техніки та наказом від 28 жовтня 2019 року № 1252/о - на посаду завідувача кафедри авіаційної техніки.

22 жовтня 2019 року між Льотною академією НАУ в особі начальника академії Неділько С. М. та ОСОБА_1 було укладено контракт № 113 про роботу працівника на посаді завідувача кафедри авіаційної техніки. Термін дії контракту з 22 жовтня 2019 року по 21 жовтня 2024 року.

22 вересня 2021 року Льотною академією НАУ було видано наказ № 447 «Про запровадження дистанційного навчання в льотній академії», згідно з яким організовано освітній процес в Льотній академії для денної та заочної форми навчання за дистанційними технологіями навчання до моменту встановлення «зеленого» рівня епідемічної небезпеки (пункт 1 наказу). Проведення освітнього процесу (лекційні, практичні, лабораторні заняття, захист курсових проектів, поточний контроль) здійснюється за допомогою платформ Google Classroom та Moodle, програм онлайн-зв`язку (Skype, Zoom, тощо) відповідно до розкладу занять (пункт 2 наказу). Заступник начальника академії з ННМ та ВР Сорока М. Ю. забезпечує постійний моніторинг за якістю організації освітнього процесу та дотримання вимог забезпечення якості вищої освіти (пункт 6 наказу). Начальник навчального відділу Лісевич С. А. забезпечує контроль дотримання графіків освітнього процесу та виконання навчального навантаження професорсько-викладацьким складом (пункт 7 наказу).

30 листопада 2021 року на Скриньку довіри Центру забезпечення якості вищої освіти Льотної академії НАУ надійшло анонімне звернення наступного змісту: «Доводжу до Вашого відома, що на кафедрі авіаційної техніки викладачами систематично не проводяться заняття, курсантам не надаються методичні рекомендації для виконання лабораторних та курсових робіт, відсутній доступ до матеріалів багатьох дисциплін для проведення занять в дистанційному режимі. Прошу Вас здійснити перевірку та усунути зазначені недоліки».

В цей же день тимчасово виконуючий обов`язки начальника Льотної академії НАУ Сорока М. Ю. прийняв рішення про створення комісії про перевірку фактів, зазначених у зверненні, та поширення інформації закладом освіти, було розроблено проєкт наказу «Про проведення службового розслідування».

01 грудня 2021 року на скриньку довіри на ім`я заступника начальника академії з ННМ та ВР тимчасово виконуючого обов`язки начальника академії Сороки М. Ю. надійшов рапорт від начальника центру забезпечення якості освіти Данилко О. Г. про підтвердження факту надходження звернення.

В цей же день було видано наказ № 188/аг «Про проведення службового розслідування» з метою перевірки фактів, зазначених в зверненні на скриньку довіри центру забезпечення якості Льотної академії НАУ та було створено комісію з вимогою здійснення перевірки інформації в зверненні та надання акту про результати перевірки з висновками і пропозиціями до 03 грудня 2021 року, який було зареєстровано в журналі наказів відділу документального забезпечення та контролю за виконанням.

На час проведення службового розслідування та відповідно до статті 46 КЗпП України завідувача кафедри авіаційної техніки ОСОБА_1 було відсторонено від роботи.

02 грудня 2021 року було видано наказ № 189/аг «Доповнення до наказу № 188/аг від 01 грудня 2021 року «Про проведення службового розслідування», з метою якісного проведення службового розслідування по перевірці фактів, зазначених в зверненні на скриньку довіри центру забезпечення якості освіти Льотної академії НАУ, долучено до складу комісії ОСОБА_6 - начальника відділу кадрів та ОСОБА_7 - голову первинної профспілкової організації академії за згодою, який було зареєстровано в журналі наказів відділу документального забезпечення та контролю за виконанням.

Комісією було здійснено перевірку на кафедрі авіаційної техніки по факту проведення занять у формі дистанційного навчання відповідно до розкладу занять та зокрема завідувачем кафедри ОСОБА_1 та встановлено, що: 13 жовтня 2021 року заняття з групою 328 з дисципліни «Комп`ютерні системи забезпечення життєвого циклу ПС» на першій та другій парі не проводилися; 05 листопада 2021 року заняття з групами 271М, 871М, 971М з дисципліни «Управління життєвим циклом ОАТ» на другій парі не проводилися; 05 листопада 2021 року заняття з групою 171М з дисципліни «Управління життєвим циклом ОАТ» на третій парі не проводилися; 05 листопада 2021 року заняття з групою 329 з дисципліни «Гвинт» на четвертій та п`ятій парі не проводилися.

За результатами роботи комісії окрім того виявлено порушення окремих пунктів (частина 2) Посадової інструкції завідувача кафедри ОСОБА_1 , а саме: невиконання Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників академії; засідання кафедри не проводяться згідно з затвердженим планом роботи; відсутність звітної документації щодо виконання завдань індивідуального робочого плану; не здій, деякі Плани не затверджені; не здійснюється контроль щодо дотримання усіма працівниками кафедри вимог щодо режиму роботи, виконання завдань, ведення звітних документів тощо; методичне забезпечення з деяких навчальних дисциплін складене російською мовою, що веде за собою невиконання Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної»; не виконуються окремі пункти Плану роботи кафедри щодо видання науково-методичної літератури.

Згідно з актом службового розслідування від 02 грудня 2021 року комісією було рекомендовано адміністрації Льотної академії НАУ за порушення трудової дисципліни звільнити ОСОБА_1 із займаної посади відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України «Звільнення за прогул без поважних причин».

ОСОБА_1 надав письмові пояснення на ім`я голови комісії службового розслідування Лісевича С. А. , в яких зазначив, що заняття проводилися в дистанційному режимі з використанням «Viber», «Скайп». Матеріали та зворотній зв`язок був встановлений засобами мобільного зв`язку та імейл. Більшість курсантів займаються за індивідуальним планом, так як працюють на підприємствах. Забезпечення для проведення занять власні, не забезпечені організацією. Щодо анонімного звернення, яке надійшло на скриньку довіри, то дана інформація неправдива та направлена на знищення та приниження іміджу кафедри.

02 грудня 2021 року тимчасово виконуючий обов`язки начальника Льотної академії НАУ Сорока М. Ю. звернувся до голови первинної профспілкової організації Льотної академії НАУ ОСОБА_7 із запитом про надання згоди профспілкової організації на звільнення за 4 частини першої статті 40 КЗпП України (прогул без поважних причин) завідуючого кафедри авіаційної техніки факультету льотної експлуатації та обслуговування повітряного руху ОСОБА_1 .

Відповідно до протоколу № 16 засідання профспілкового комітету від 02 грудня 2021 року надано згоду на звільнення завідуючого кафедри авіаційної техніки ОСОБА_1 .

Наказом тимчасово виконуючого обов`язки начальника Льотної академії НАУ від 24 грудня 2021 року № 1222/о «Про застосування дисциплінарного стягнення (звільнення за прогул)» ОСОБА_1 було звільнено з посад завідуючого кафедри авіаційної техніки факультету льотної експлуатації та обслуговування повітряного руху та за сумісництвом доцента цієї кафедри, за згодою профспілкового комітету, на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України за прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого часу) без поважних причин та відповідно до пункту 5.2 контракту від 22 жовтня 2019 року № 113, укладеного між ним та Льотною академією НАУ.

Отже, ОСОБА_1 було звільнено за те, що 05 листопада 2021 року ним не проводилися заняття на трьох парах, разом з тим, не проведення викладачем занять не може вважатися прогулом чи його відсутністю на роботі.

Робочим місцем ОСОБА_1 є приміщення навчального закладу, а відповідно до табелів обліку робочого часу № 10298 табелювання ОСОБА_1 , як доцента та завідуючого кафедри за 05 листопада 2021 року здійснено із розрахунку 3,6 та 7,2, як і в інші дні використання робочого часу, відмітки щодо простою чи інших видів неявок позивача відсутні.

З огляду на викладене, відповідачем не надано належних та допустимих доказів відсутності позивача на роботі 05 листопада 2021 року більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4 абзацу 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Касаційна скарга НАУ задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За змістом касаційної скарги постанова Кропивницького апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до НАУ, третя особа - Льотна академія НАУ м. Кропивницький, про визнання наказу протиправним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення моральної шкоди,не оскаржується, тому в силу положень частини першої статті 400 ЦПК України Верховним Судом не переглядається.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з частиною першою статті 21 КЗпП України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Прогул, під яким розуміється відсутність на робочому місці без поважних причин більше трьох годин протягом робочого дня, за своєю правовою природою є порушенням трудової дисципліни (дисциплінарним проступком), під яким варто розуміти невиконання чи неналежне виконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Частиною першою статті 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Частинами першою, третьою статті 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступень тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Звільнення за вчинення прогулу є дисциплінарним стягненням і повинне здійснюватися з додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень.

За змістом положень статей 147-1, 149 КЗпП України, статті 81 ЦПК України у справах щодо притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності обов`язок доказування правомірності застосування дисциплінарного стягнення покладається на роботодавця.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Частинами першою та другою статті 235 КЗпП України встановлено, що в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-511цс16 зроблено правовий висновок про те, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин. Посилання апеляційного суду при зменшенні розміру компенсації за час вимушеного прогулу на пункт 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» є помилковим, оскільки викладені в ньому роз`яснення були зроблені з урахуванням вимог закону, зокрема частини третьої статті 117 КЗпП України, яку виключено на підставі Закону України №3248-15 від 20 грудня 2005 року.

Такий висновок підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/808/16 (провадження № 11-134ас18), яка не вбачала підстав для відступлення від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-511цс16).

Вищенаведене узгоджується з висновками, зробленими в постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 308/5864/18, від 29 липня 2020 року у справі № 334/10717/14-ц, від 21 лютого 2020 року у справі № 607/5609/17, від 04 липня 2023 року у справі № 754/13157/19. Тобто практика Верховного Суду щодо застосування частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі є сталою.

В постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 761/36220/17, на яку послався заявник в касаційній скарзі, зазначено, що системний аналіз та тлумачення положень статті 235 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що вимушений прогул - це час, упродовж якого працівник з вини роботодавця не мав змоги виконувати трудові функції. При цьому причиною виникнення вимушеного прогулу може стати звільнення без законної підстави, що перешкоджає виконанню працівником трудової функції, обумовленої трудовим договором, неправильне формулювання причини звільнення у трудовій книжці чи затримка видачі з вини роботодавця трудової книжки, що перешкоджає працівникові реалізувати своє право на працю в іншого роботодавця.

Вимушеності прогулу надають протиправні дії чи бездіяльність роботодавця, унаслідок яких працівник позбавляється права виконувати трудові обов`язки й отримувати за це заробітну плату. Тобто працівник не може вийти на роботу та реалізовувати належне йому право на працю й оплату праці через винні дії (бездіяльність) роботодавця.

Отже, у трудовому праві превалює підхід, за яким вимушений прогул визначають як час, протягом якого працівник з вини роботодавця був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудові функції, обумовлені трудовим договором.

Таким чином, виплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу законодавцем пов`язується з певним діянням роботодавця, наслідком яких стала неможливість працівника належним чином реалізовувати своє право на працю.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19, на яку послався заявник в касаційній скарзі, сформульовано правовий висновок про те, що заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок підтверджується також змістом частини другої статті 235 КЗпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Тобто в разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.

Вказана норма права, крім превентивної функції, виконує функцію соціальну, задовольняючи потребу працівника в засобах до існування на період незаконного звільнення. Відтак, за умови встановлення факту незаконного звільнення особи, час вимушеного прогулу працівника повинен бути оплаченим і спір розглянутим в одному позовному провадженні з вирішенням питання про поновлення на роботі, або в різних провадженнях, що не впливає на розрахунок середнього заробітку, оскільки період за який він обраховується є сталим для звільненого працівника.

Таке тлумачення відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, сприяє дотриманню балансу прав і законних інтересів незаконно звільнених працівників, які були позбавлені можливості працювати та отримувати гарантовану на конституційному рівні винагороду за виконану роботу, та стимулює несумлінних роботодавців, які порушили таке конституційне право працівників, у подальшому дотримуватися норм чинного законодавства.

У справі, яка переглядається, в касаційній скарзі НАУ не посилалося на незаконність судового рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до НАУ, третя особа - Льотна академія НАУ м. Кропивницький, про поновлення на роботі. Крім того, за змістом прохальної частини касаційної скарги заявник погодився з тим, що середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає стягненню за період з 25 грудня 2021 року по 25 жовтня 2022 року. Тобто заявник не заперечував тих обставин, що внаслідок прийняття з 24 січня 2022 року ОСОБА_1 на роботу в Льотну академію НАУ, трудові права позивача не були поновлені, у зв`язку з чим рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого позивача, підлягає негайному виконанню.

За таких обставин, зробивши висновок про поновлення позивача на роботі, апеляційний суд дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з підстав, передбачених частиною другою статті 235 КЗпП України.

При цьому посилання заявника в касаційній скарзі на вищенаведені правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 та постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 761/36220/17, є необґрунтованими, оскільки висновки суду апеляційної інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у зазначеній постанові.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком № 100.

Пунктом 2 Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно з пунктом 5 розділу IV Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

За змістом пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на два сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

За довідкою про одержані доходи та утримані податки, виданою Льотною академією НАУ (т.1 а.с.32), нарахована заробітна плата ОСОБА_1 за роботу на посаді завідуючого кафедри авіаційної техніки факультету льотної експлуатації та обслуговування повітряного руху за жовтень і листопад 2021 року (два останні місяці перед звільненням) складала 49 825,42 грн (24 912,71 грн + 24 912,72 грн), а з урахуванням 42 робочих днів у зазначений період, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складала 1 186,32 грн.

Враховуючи вищенаведені докази, надані відповідачем, виходячи з положень статті 235 КЗпП України та Порядку № 100, оскільки виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25 грудня 2021 року по дату ухвалення рішення суду про поновлення позивача на роботі (25 жовтня 2022 року) в сумі 244 381,82 грн (1 186,32 грн х 206 днів).

Тому доводи касаційної скарги про необхідність зменшення розміру середнього заробіткуза час вимушеного прогулу з 25 грудня 2021 року по 25 жовтня 2022 року з 244 381,82 грн до 20 167,44 грн є безпідставними.

Зі змісту підстави оскарження судових рішень у справі, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню судами під час вирішення спору.

Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі вказаної норми, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

Такі правові висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 березня 2021 року у справі № 461/2321/20.

Враховуючи, що практика Верховного Суду щодо застосування частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі є сталою, то заявлена в касаційній скарзі підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, є необґрунтованою.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки апеляційним судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване судове рішення в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до НАУ, третя особа - Льотна академія НАУ м. Кропивницький, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Національного авіаційного університету залишити без задоволення.

Постанову Кропивницького апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Національного авіаційного університету, третя особа - Льотна академія Національного авіаційного університету м. Кропивницький, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, залишити без змін.

Поновити виконання постанови Кропивницького апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року в частині стягнення з Національного авіаційного університетуна користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 244 381,82 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович