Справа № 4801/15/23
Провадження № 22ск/801/1/2023
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

05 жовтня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі головуючого судді судової палати у цивільних справах: Войтка Ю. Б

з участю секретаря судового засідання: Собцевої А. Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в м. Вінниці справу № 4801/15/23 за заявою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Піпко Андрій Миколайович, про скасування рішення третейського суду за головуванням третейського судді Мельника В`ячеслава Олександровича від 28.04.2006 (рішення без зазначення номера), яке прийняте на підставі угоди про передачу розгляду спору до третейського суду, укладеної між громадянами України ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на придбаний за договором об`єкт нерухомого майна,

встановив:

Рішенням третейського суду за головуванням третейського судді Мельника В`ячеслава Олександровича від 28.04.2006 позов громадянина України ОСОБА_2 задоволено. Визнано дійсним договір купівлі-продажу №б/н від 07.04.2006р. Визнано за громадянином України ОСОБА_2 право власності на: 29/100 ідеальної частки будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 загальною площею 1448,2 кв.м.; частини пилорами літ. «Ж», площею 167,3 кв.м.; гараж літ. «К», площею 349,8 кв.м.; механічна майстерня літ. «Л», площею 285,6 кв.м.; естакада літ. «М», авто гараж літ. «А», площею 399,3 кв.м.; автозаправка літ. «В», площею 82,0 кв.м. Витрати, пов`язані з вирішенням спору третейським судом, покладено на позивача. Рішення оголошено сторонам 28 квітня 2006 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Піпко Андрій Миколайович, подала заяву про скасування рішення третейського суду за головуванням третейського судді Мельника В`ячеслава Олександровича від 28.04.2006.

Заява обґрунтовувана тим, що 09.01.1993 відділом записів актів цивільного стану виконкому Вінницької міської ради зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 , після укладення шлюбу ОСОБА_5 , та ОСОБА_3 , про що зроблено актовий запис № 93.

В період шлюбу 27.02.2001 ОСОБА_3 придбав у спільну сумісну власність об`єкт нерухомого майна, який розташований по АДРЕСА_1 , який нині має адресу: АДРЕСА_2 , що підтверджується біржовим контрактом № 300 від 27.02.2001 та довідкою КП «ВООБТІ» № 80 від 18.11.2021. Дані обставини також підтверджують матеріали інвентаризаційних справ № 1538, № 157 на об`єкти нерухомого майна за вказаною адресою.

ОСОБА_1 вважає, що в порядку поділу майна подружжя слід визнати за кожною стороною право спільної часткової власності на частку нерухомого майна, яке розташоване по АДРЕСА_1 , нині по АДРЕСА_2 .

Представник заявника зазначає, що при ознайомлені 07.06.2003 з матеріалами справи № 127/6665/, а саме з матеріалами інвентаризаційної справи № 157, стало відомо, що ОСОБА_3 згідно рішення третейського суду від 28.04.2006 у складі третейського судді Мельника В. О. відчужив 29/100 спірного майна, яке знаходилось у спільній сумісній власності без згоди іншого подружжя, а саме ОСОБА_1 , чим було порушено її права та законні інтереси.

Вважає, що оскаржуване рішення третейського суду є незаконним і підлягає скасуванню, оскільки при прийнятті рішення третейського суду 28.04.2006 грубо порушено норми матеріального права і усталену практику їх застосування. Порушено принцип рівності прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном (ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України). Рішенням третейського суду від 28.04.2006 вирішено питання про права і обов`язки особи, яка не брала участь у справі ОСОБА_1 . Скасування рішення третейського суду від 28.04.2006 дозволить суду об`єктивно вирішити питання поділу майна подружжя у справі № 127/6665/23.

Ухвалою вінницького апеляційного суду від 02 серпня 2023 року заяву ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Піпко А. М., залишено без руху та надано десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для виправлення вказаних недоліків. Ухвалою цього ж суду від 21 серпня 2023 року клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Піпко А. М. задоволено. Продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків, вказаних в ухвалі суду від 02 серпня 2023 року, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання цієї ухвали.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 вересня 2023 року відкрито провадження у справі. Визначено учасникам справи строк для подання заперечення (пояснення) з приводу поданої заяви та докази, на яких такі заперечення (пояснення) ґрунтуються. Призначено справу до розгляду на 26 вересня 2023 року. Витребувано у Комунального підприємства «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» інвентаризаційні справи № 1538, № 157.

Від представника ОСОБА_3 адвоката Слободянюк М. 25.09.2023 надійшли пояснення, згідно яких ОСОБА_3 визнає, що спірне майно є спільною сумісною власністю його та його дружини ОСОБА_1 . Відчуження майна відбулось без згоди ОСОБА_1 , яку він не повідомляв про укладення договору купівлі-продажу, у зв`язку із необізнаністю ним законодавства.

Від представника ОСОБА_2 адвоката Слабого О. В. 25.09.2023 надійшли заперечення на заяву про скасування третейського суду від 28.04.2006 якою просить відмовити в задоволенні заяви. Зазначив, що перед початком вкладання інвестицій він вирішив оглянути приміщення спірного майна. При цьому була присутня ОСОБА_1 , спілкувався як з продавцем, так і з нею. В подальшому між ним та ОСОБА_3 07.04.2006 було укладено договір купівлі-продажу, на якому ОСОБА_1 ставила підпис поряд з підписом продавця, була присутня при передаванні коштів за майно, а також в якості слухача під час розгляду справи суддею третейського суду 28.04.2006.

Оскільки згідно відповіді КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» неможливо виконати ухвалу Вінницького апеляційного суду з підстав знаходження реєстраційних справ у Вінницькому міському суду, розгляд справи відкладено на 05.10.2023 й ухвалою суду від 26.09.2023 повторно витребувано інвентаризаційні справи № 1538, № 157.

В судовому засіданні представник заявника адвокат Піпко А. М. вимоги заяви підтримав.

Сторона третейського розгляду відповідач ОСОБА_3 та його представник не заперечували проти задоволення заяви. Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Слабий О. В. заперечував проти задоволення заяви ОСОБА_1 , підтримав доводи, викладені в письмових запереченнях.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦПК України справи щодо оскарження рішень третейських судів, розглядаються апеляційними судами як судами першої інстанції за місцем розгляду справи третейським судом (за місцезнаходженням арбітражу).

Відповідно до ч. 1ст. 454 ЦПК України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 457 ЦПК України справа про оскарження рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу розглядається суддею одноособово протягом тридцяти днів з дня надходження до суду заяви про скасування рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу, в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Справа розглядається судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цим розділом.

Судом встановлено, що 09.01.1993 відділом записів актів цивільного стану виконкому Вінницької міської ради зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 , після укладення шлюбу ОСОБА_5 , та ОСОБА_3 , про що зроблено актовий запис № 93.

В період шлюбу 27.02.2001 ОСОБА_3 придбав у спільну сумісну власність об`єкт нерухомого майна, який розташований по АДРЕСА_1 , який нині має адресу: АДРЕСА_2 , що підтверджується біржовим контрактом № 300 від 27.02.2001 та довідкою КП «ВООБТІ» № 80 від 18.11.2021. Дані обставини також знайшли своє підтвердження під час огляду матеріалів інвентаризаційних справ № 1538, № 157 на об`єкти нерухомого майна за вказаною адресою.

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 07 квітня 2006 року було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_3 передає, а ОСОБА_2 приймає у власність 29/100 ідеальної частки будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 загальною площею 1448,2 кв.м.; частини пилорами літ. «Ж», площею 167,3 кв.м.; гараж літ. «К», площею 349,8 кв.м.; механічна майстерня літ. «Л», площею 285,6 кв.м.; естакада літ. «М», авто гараж літ. «А», площею 399,3 кв.м.; автозаправка літ. «В», площею 82,0 кв.м., власником якої є Продавець. У п. 1.3. Продавець свідчить, що треті особи на них прав не мають.

Рішенням третейського суду за головуванням третейського судді Мельника В`ячеслава Олександровича від 28.04.2006 позов громадянина України ОСОБА_2 задоволено. Визнано дійсним договір купівлі-продажу №б/н від 07.04.2006р. Визнано за громадянином України ОСОБА_2 право власності на: 29/100 ідеальної частки будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 загальною площею 1448,2 кв.м.; частини пилорами літ. «Ж», площею 167,3 кв.м.; гараж літ. «К», площею 349,8 кв.м.; механічна майстерня літ. «Л», площею 285,6 кв.м.; естакада літ. «М», авто гараж літ. «А», площею 399,3 кв.м.; автозаправка літ. «В», площею 82,0 кв.м. Витрати, пов`язані з вирішенням спору третейським судом, покладено на позивача. Рішення оголошено сторонам 28 квітня 2006 року. Рішення підлягає обов`язковій реєстрації в комунальному підприємстві «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації».

Рішенням реєстратора КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» № 13 від 26.06.2006 відмовлено в реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі рішення третейського суду від 28.04.2006.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду допускається. До третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, який виникає з цивільних правовідносин, крім випадків, передбачених законом (ч. 1,4 ст. 4 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 457 ЦПК України при розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність або відсутність підстав для скасування рішення третейського суду.

Суд не обмежений доводами заяви про скасування рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу, якщо під час розгляду справи буде встановлено підстави для скасування рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу, визначені статтею 458, частиною другою статті 459 цього Кодексу.

Статтею 458 ЦПК України передбачено, що рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею.

Рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо:

1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано судом недійсною;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

5) третейський суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

Скасування судом рішення третейського суду не позбавляє сторони права повторно звернутися до третейського суду, крім випадків, передбачених законом.

Аналогічні положення містяться у статті 51 Закону України «Про третейські суди», а саме передбачено, що рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване лише з таких підстав: 1) справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16-19 цього Закону; 5) третейський суд вирішив питання про права і обов`язки осіб, які не брали участь у справі.

Верховний суд зауважує, що підстави для скасування рішення третейського суду визначені статтею 458 ЦПК України і їх перелік є вичерпним (частина перша статті 458 ЦПК України).

При цьому, вирішуючи питання про скасування рішення третейського суду, суд не перевіряє законність та обґрунтованість останнього, врахування під час його винесення правових позицій Верховного Суду, а лише з`ясовує чи підвідомча справа, рішення по якій оскаржується, третейському суду, чи передбачено умовами третейської угоди можливість вирішення даного спору третейським судом, чи є чинною третейська угода, чи відповідав склад третейського суду закону, чи не вирішував третейський суд питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що цей Закон регулює порядок утворення та діяльності третейських судів в Україні та встановлює вимоги щодо третейського розгляду з метою захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та юридичних осіб.

Однією із підстав скасування рішення третейського суду заявником зазначено непідвідомчість розглянутого спору третейським судам.

За змістом ст. 1 Закону України «Про третейські суди» (в редакції чинній на час розгляду спору) до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» ( в редакції чинній на час розгляду спору) встановлено, що третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком:

1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів;

2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов`язаних із задоволенням державних потреб;

3) справ, пов`язаних з державною таємницею;

4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів);

5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом;

6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, державна установа чи організація, казенне підприємство;

7) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України;

8) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України.

Вирішуючи спір, Третейський суд, задовольняючи вимоги ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності, керувався положеннями ст. 220 ЦК України.

За змістом цієї статті, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Вказані обставини щодо нотаріального посвідчення договору були підставами позову, що розглядався та які оцінювалися третейським судом.

У рішенні Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року №1-рп/2008 у справі щодо конституційності положень Закону України «Про третейські суди», роз`яснено, що третейський розгляд спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин - це вид недержавної юрисдикційної діяльності, яку третейські суди здійснюють на підставі законів України шляхом застосування, зокрема, методів арбітрування. Здійснення третейськими судами функції захисту, передбаченої в абзаці сьомому статті 2, статті 3 Закону, є здійсненням ними не правосуддя, а третейського розгляду спорів сторін у цивільних і господарських правовідносинах у межах права, визначеного частиною п`ятою статті 55 Конституції України .

Згідно з положеннями частини п`ятої статті 124 Конституції судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Відповідно до Закону третейські суди приймають рішення тільки від свого імені (стаття 46), а самі ці рішення, ухвалені в межах чинного законодавства, є обов`язковими лише для сторін спорів. Забезпечення примусового виконання рішень третейських судів перебуває за межами третейського розгляду та є завданням компетентних судів і державної виконавчої служби (стаття 57 Закону, пункт 1 частини другої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Третейські суди не віднесені до системи судів загальної юрисдикції (стаття 125 Конституції України), тобто не є складовою судової гілки влади.

Таким чином, третейські суди не здійснюють правосуддя, їх рішення не є актами правосуддя, а самі вони не входять до системи судової гілки влади (судів загальної юрисдикції).

Згідно з ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень» (в редакції, чинній на момент постановлення рішення третейським судом)рішення третейського суду не входить до переліку документів, що є підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно.

Згідно з п. 7 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» (в редакції чинній на час розгляду спору) третейські суди не можуть розглядати справи, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України. Таким чином, якщо згідно з положеннями чинного законодавства певне питання вирішується «судом», «у судовому порядку», «на підставі рішення суду» тощо, слід вважати, що йдеться про державні суди. Отже, відповідні питання не підлягають розгляду у третейських судах. Таким чином, виключно державними судами розглядаються справи щодо землі (відповідно до положень Земельного кодексу України (далі - ЗК), зокрема ч. 2 ст. 158 ЗК, за якою виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей); щодо визнання правочину дійсним або недійсним (відповідно до положень ЦК (зокрема, ч. 2 ст. 218, ч. 3 ст. 215 та ін.); щодо житла (відповідно до положень Житлового кодексу України (зокрема ст. 109 цього Кодексу); щодо самочинного будівництва (відповідно до положень ЦК (зокрема, ст. 376) тощо.

З наведених вище підстав, а також з урахуванням того, що рішення суду про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна є обов`язковим до виконання для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян, а не лише для сторін третейського провадження, і підлягають виконанню на всій території України, спори про визнання договорів дійсними та визнання права власності на об`єкти нерухомості непідвідомчі третейським судам.

Оскільки третейський суд за головуванням третейського судді Мельника В`ячеслава Олександровича від 28.04.2006 розглянув спір про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на об`єкт нерухомого майна з порушенням зазначених норм законодавства щодо підвідомчості спорів третейським судам, тобто поза межами його компетенції, це відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 458 ЦПК України є підставою для скасування рішення третейського суду.

Крім того, законодавець визначив умови реалізації прав подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя

Частиною третьою статті 65 ЦК України передбачено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Слід врахувати, що волевиявлення ОСОБА_1 на відчуження нерухомого майна, за положеннями ст. 65 СК України може підтверджуватись лише нотаріально посвідченою згодою.

Аналогічна правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 22 червня 2017 року у справі № 6-3058цс16.

Однак, ОСОБА_1 стверджує, що такої згоди не надавала, а обставини, викладені в рішенні третейського суду від 28 квітня 2006 року не містять посилання на надання такої згоди заявником, не знайшла свого підтвердження обставина надання такої згоди ОСОБА_1 і в судовому засіданні Вінницького апеляційного суду, оскільки інших доказів, що підвереджували б її згоду на відчуження нерухомого майна суду не надано.

Вказані обставини дають підстави вважати, що третейський суд вирішив питання про права та обов`язки особи, яка не брала участі у справі.

Заперечення представника ОСОБА_2 ОСОБА_6 про те, що заявником пропущено строк звернення до суду із вказаною заявою, не приймаються до уваги, оскільки відповідно до статей 77 - 80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми, проте дакі докази суду не були надані.

За нормою пункту 39 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним(пункт 107 рішення у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), №3202/96, ECHR 2000-I).

Враховуючи наведене вважаю, що рішення третейського суду за головуванням третейського судді Мельника В`ячеслава Олександровича від 28.04.2006 прийнято з порушенням норм законодавства, у спорі, який не підвідомчий третейському суду, яким вирішено питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі щодо володіння та користування майном, а тому таке рішення підлягає скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 260-261, 454, 457, 458, 460 ЦПК України, суд,

постановив:

Заяву ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Піпко Андрій Миколайович, про скасування рішення третейського суду за головуванням третейського судді Мельника В`ячеслава Олександровича від 28.04.2006 (рішення без зазначення номера) задовольнити.

Рішення третейського суду за головуванням третейського судді Мельника В`ячеслава Олександровича від 28.04.2006 (рішення без зазначення номера), що знаходився за адресою: АДРЕСА_3 , яке прийняте на підставі угоди про передачу розгляду спору до третейського суду, укладеної між громадянами України ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу № б/н від 07.04.2006 дійсним та визнання права власності на придбану за даним договором 29/100 частки нерухомого майна, що знаходиться по АДРЕСА_1 , нині по АДРЕСА_2 скасувати.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 06 жовтня 2023 року.

Суддя апеляційного суду Ю. Б. Войтко