РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2023

Справа № 522/23502/21

Провадження № 2/522/454/23

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Ярема Х.С.

при секретарі судового засідання Кніш Д.А.

за участі представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянув в загальному позовному провадженні справу

за позовом ОСОБА_3

до 1) ОСОБА_4 , 2) ОСОБА_5

третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Кончакова Тетяна Олександрівна

про визнання права власності.

ВСТАНОВИВ:

1.07.12.2021 ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Кончакова Т.О.

2.Позивач, з врахуванням заяви про зміну предмету позову від 03.11.2022, просить суд:

-визнати 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_3 ;

-визнати 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , припинивши право спільної часткової власності подружжя на квартиру.

АДРЕСА_2 .21.12.2021 відкрито загальне провадження.

4.15.07.2022 відповідач подав відзив на позовну заяву.

5.03.11.2022 позивач подав заяву про зміну предмету позову.

6.23.11.2022 відповідач подав відзив на позовну заяву про зміну предмету позову.

7.05.04.2023 прийнято заяву про зміну предмету позову.

8.05.04.2023 закрито підготовче провадження.

9.Позивач звернення до суду мотивує тим, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з 14.04.2005 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 30.06.2021. В шлюбі вони придбали квартиру АДРЕСА_3 за 551095 грн., що на той час було еквівалентно 60 000 доларів США. Сторони як колишнє подружжя є власниками спільної часткової власності (по 1/2 частині) цієї квартири.

Проте позивач вважає, що їй повинно належати більше ніж частина даної квартири, оскільки в купівлю цієї квартири вона вклала свої особисті кошти в розмір 40 000 доларів США.

Власні кошти позивач мала від продажу за 40 000 доларів США своєї особистої приватної власності - квартири АДРЕСА_4 . До цього дана квартира була придбана 08.12.2011 ОСОБА_6 за 62 500 доларів США.

Кошти в розмір 62 500 доларів США для придбання квартири на АДРЕСА_5 , ОСОБА_6 отримала від продажу за 38 000 доларів США своєї іншої квартири АДРЕСА_6 .

В свою чергу квартира на АДРЕСА_7 була придбана нею до шлюбу за 8 200 доларів США та частково за 30 000 доларів США, які були подаровані позивачу її матір`ю ОСОБА_8 за договором від 11.11.2006. ОСОБА_8 отримала 30000 доларів США як кредит в сумі 150 000 грн. (що еквівалентно 30 000 доларів США) у ВАТ «Державний ощадний банк».

В судовому засіданні представник позивача посилався на допущення попереднім представником позивача помилки щодо вартості придбання позивачем квартири на АДРЕСА_7 за 8 200 доларів США. Насправді зазначена квартира була придбана за 30000 доларів США.

Зазначені в договорах суми купівлі-продажу квартир є умовними, оскільки розрахунок за придбання-продаж квартири здійснювався в доларах США за ринковими цінами на квартири і зрозуміло, що вартість квартир насправді була зовсім іншою, ніж заначено в договорах. Дійсна ціна купівлі-продажу квартир доводиться звітами оцінювача про незалежну оцінку майна.

Перебуваючи в шлюбі, ОСОБА_6 на купівлю квартири на АДРЕСА_8 вартістю 60 000 доларів США, витратила свої особисті кошти 40 000 доларів США, решту 20 000 доларів США є спільними кошти подружжя, з яких відповідач позичив 13 000 доларів США на роботі, а потім поступово їх повертав. У зв`язку з цим, позивач вважає, що спірна квартира придбана на 2/3 за її особисті кошти, а 1/3 за спільні кошти подружжя. Зазначення в нотаріальному договорі про рівність часток подружжя по 1/2 позивач обгрунтовує вчиненим на неї тиску відповідачем.

Позивач також посилається на те, що колишній чоловік не мав достатніх особистих коштів для придбання квартири.

АДРЕСА_9 .Відповідач позов не визнає. Вважає, що спірна квартиру належить позивачу та йому порівну по як така, що придбана в шлюбі. Майно придбане в шлюбі є спільною сумісною власністю подружжя, якщо не доведено зворотного.

Перш за все відповідач не погоджується з доводами позивача про розмір вартості куплених та проданих нею квартир, які вона на власний розсуд переводить в іноземний еквівалент і мало того, стверджує, що фактично в договорі вказувались інша ціна квартири, а фактично вони були значно більшими. Вважає, що ціна є істотною умовою договору. Інших доказів про отримання значно більшої суми коштів за продаж квартир немає. Укладені позивачем правочини були в національній валюті без переведення в іноземний еквівалент.

Квартира на АДРЕСА_7 (придбана ОСОБА_6 в 2003 році, тобто до шлюбу) за 2 182 грн., що зазначено в нотаріальному договорі купівлі-продажу. На той час 2 182 грн. було еквівалентно 409,24 долара США, а не 30 000 доларів США чи 8 200 доларів США, як стверджує позивач.

Зазначену квартиру на АДРЕСА_7 вона продала в 19.12.2006 році (в шлюбі) за 2 182 грн., що зазначено в нотаріальному договорі купівлі-продажу. На той час 2 182 грн. було еквівалентно 432,08 доларів США, а не 38 000 доларів США, як зазначає позивач.

Наступну квартиру АДРЕСА_4 позивачка придбала 23.12.2006 (в шлюбі) за 9 434 грн. (а не 62 500 доларів США, як зазначає позивач), що більше ніж чотири рази перевищує суму, отриману від продажу квартири на АДРЕСА_7 .

Доводи позивача, що частину коштів для купівлі квартири на АДРЕСА_5 їй дала її мати відповідач заперечує. По-перше, немає доказів, що ОСОБА_8 є матір`ю позивача. По-друге, не підтверджено, що кошти в сумі 150 000 грн., які ніби-то подаровані ОСОБА_8 своїй доньці, оскільки договір дарування від 11.11.2006 укладено в простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення, що робить цей договір в силу вимог ч.5 ст. 719 та ч.1 ст. 220 ЦК України (в редакції чинній на дату укладення договору) нікчемним. Тим більше, позивач стверджує, що її мати ОСОБА_8 є нотаріусом, отже, мала б знати про дотримання форми укладення договору.

08.12.2011(в шлюбі) позивач продала квартиру на АДРЕСА_5 за 50 000 грн., що зазначено в нотаріальному договорі. На той час 50 000 грн. було еквівалентно 6 257 доларів США, а не 40 000 доларів США, як стверджує позивач. Також зміст цього договору свідчить, що продана квартира є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Тобто, отримання позивачем 40 000 доларів США від продажу нерухомості, які вона ніби-то використала для придбання спірної квартири нічим не доведено. Крім того, вважає, що з звіти про незалежну оцінку майна, які надав позивач, ніяк не доводять, що вартість куплених-проданих нею об`єктів була іншою, ніж зазначалось в нотаріально посвідчених договорах. Ці звіти є неналежними доказами. Звертає увагу, що усі звіти складені станом на 2006 рік.

Крім того, 28.02.2012 вони в шлюбі придбали за 551 095 грн. спірну квартиру АДРЕСА_10 . Відповідач зазначає, що твердження позивача про придбання квартири за 60 000 доларів США не відповідає дійсності, оскільки правочин вчинявся в національній валюті гривні та не має еквіваленту в іноземній валюті доларах США. Тим не менше, еквівалентом 551 095 грн. за офіційним курсом на той час було 69 001,59 доларів США, а не 60 000 доларів США.

Крім того, абсолютно безпідставними є посилання позивача, що решту 20 000 доларів США, які спільними коштами подружжя і які витрачено на придбанні квартири, з яких відповідачу належало лише 7 000 доларів США, а решту 13 000 доларів США він позичив на роботі. Навіть в первісно поданому позові позивач заявляла, що кошти 7 000 доларів США вона отримала від своєї матері і вони не належали відповідачеві. Потім поміняла позицію.

Також відповідач заперечує те, що у нього не було доходу. Його дохід за період з 20.08.2010 по 26.12.2011 склав 41 162 долара США, а за період з 24.01.2012 по 11.09.2012 35 046 доларів США.

Також позивач зараз заявляє про якийсь тиску на неї відповідачем під час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири. Хоча за попередні 9 років спільного життя вона жодного разу не заявляла про такий тиск, доказів самого тиску не надала, договір з цих підстав нікчем не визнавався.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи.

11. ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_11 , матір`ю якої є ОСОБА_12 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 від 24.02.2021 (повторне)).

12.02.08.2003 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу ОСОБА_11 купила квартиру АДРЕСА_6 , вартістю 2 182 грн. (п.2 Договору).

13.14.04.2005 ОСОБА_4 та ОСОБА_11 (прізвище дружини після укладення шлюбу - ОСОБА_13 ) зареєстрували шлюб (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_2 від 20.04.2021).

14.07.11.2006 за кредитним договором №756, укладеним між ВАТ «Державний ощадний банк України» ОСОБА_8 отримала готівкою в кредит 150 000 грн. до 06.11.2011.

15.11.11.2006 за договором дарування грошових коштів, укладеним в простій письмовій формі, ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_3 кошти 150 000 грн. В договорі зазначено, що кошти отримані дарувальником за кредитним договором від 07.11.2006 з ВАТ «Державний ощадний банк України». Кошти подаровані для придбання квартири в м. Одесі.

16.19.12.2006 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу ОСОБА_3 продала квартиру АДРЕСА_6 . Продаж квартири вчинено за 2 182 грн., які продавець одержав від покупця до підписання договору (п.2 Договору).

17.23.12.2006 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_4 . Продаж квартири вчинено за 9 434 грн. (п.2 Договору).

18.08.12.2011 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу ОСОБА_3 продала квартиру АДРЕСА_4 . Продаж квартири вчинено за 50 000 грн., які продавець повністю отримав до підписання договору (п.2 Договору). Квартира є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_10 . Справжність підпису ОСОБА_14 на заяві про згоду на продаж та підписання його дружиною ОСОБА_3 нотаріус перевірив та засвідчив (п.8 Договору).

19.Згідно з випискою з валютного рахунку (долари США) № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 ОСОБА_14 в ПАТ «Марфін Банк» за період з 20.08.2010 по 26.12.2011 ОСОБА_15 отримав дохід в розмірі 41162 доларів США, за період з 24.01.2012 по 11.09.2012 отримав дохід 35046 доларів США.

20.28.02.2012 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 купили у рівних частках кожний квартиру АДРЕСА_3 . Продаж вчинено за 551 095 грн., які продавець отримала від покупців повністю до підписання договору (п.4 Договору). Договір вчинено за взаємною згодою покупців, що підтверджується їх спільною заявою, підписи якої нотаріусом перевірено (п.8 Договору). Сторони свідчать, що у тексті договору зафіксовані усі істотні умови, що стосуються відчуження об`єкта (п.13 Договору).

21.Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.06.2021 шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 розірвано. Рішення набрало законної сили.

22.Згідно з Звітами про незалежну оцінку майна від 05.12.2022, складеним суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Спецюст»:

- станом на 19.12.2006 ринкова вартість квартири АДРЕСА_6 склала 191 900 грн., що еквівалентно 38 000 доларів США;

- станом на 23.12.2006 ринкова вартість квартири АДРЕСА_4 склала 315 300 грн., що еквівалентно 62 436 доларів США.

У Звітах про незалежну оцінку майна зазначено, що замовником не було надано правовстановлюючих документів на квартири та технічного паспорта, оцінювачем не було проведено огляду об`єкта оцінки, оскільки оцінка є ретроспективною, станом на грудень 2006 року, тому інформацію щодо технічного стану об`єкту оцінки оцінювач використовував зі слів замовника.

Висновки суду.

23.Предметом даного спору є право одного з колишнього подружжя на зміну правовідношення частки у спільній частковій власності на квартиру придбану під час шлюбу, а його підставами більша частина коштів від вартості квартири були особистою приватною власністю колишньої дружини (позивач).

24.Способом захисту своїх прав позивач обрав визнання за собою 2/3 частки квартири особистою приватною власністю та визнання 1/3 частки квартири спільною сумісною власністю подружжя, припинивши право спільної часткової власності подружжя на квартиру.

АДРЕСА_11 .Позивач вважає, що у разі набуття одним з подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю.

26.Відповідач заперечує саму наявність коштів, які були особистою власністю колишньої дружини та внесені нею для придбання спірної квартири, а спірна квартира належить їм на праві спільної часткової власності, а не спільної сумісної власності подружжя.

27.Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

28.Відповідно до ч. 2 ст. 367 ЦК України у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

29.Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

30.У даній справі, судом установлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.04.2005, який було розірвано 30.06.2021. Спірна квартира була придбана подружжям 28.02.2012, яку вони, як зазначено в нотаріально посвідченому договорі (пункт 1), набули в рівних частках кожний. Вартість квартири становила 551 095 грн.

31.Тобто, спірна квартира належить їм на праві спільної часткової власності, а не спільної сумісної власності подружжя.

32.Позивач презумпцію спільної часткової власності майна спростувала тим, що більша частина коштів за придбання квартири була її особистою приватною власністю, а решту (менша частина) спільними коштами подружжя в таких пропорціях: вартість квартири 60000 доларів США, з яких особисті кошти дружини 40000 доларів США, 20 доларів США їхні спільні кошти. Отже, позивачу має належати визнати 2/3 частки квартири як особиста приватна власність, а 1/3 частки є спільною сумісною власністю подружжя.

33.Оцінюючи доводи позивача суд вважає такі безпідставними з огляду на наступне.

34.До шлюбу 02.08.2003 позивач купила квартиру АДРЕСА_6 , вартістю 2 182 грн.

35.Вже під час шлюбу 19.12.2006 ОСОБА_3 продала квартиру АДРЕСА_6 . Продаж квартири вчинено за 2 182 грн., які продавець одержав від покупця до підписання договору (п.2 Договору).

36.23.12.2006 ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_4 . Продаж квартири вчинено за 9 434 грн. (п.2 Договору).

37.08.12.2011 ОСОБА_3 продала квартиру АДРЕСА_4 за 50 000 грн., які продавець повністю отримав до підписання договору (п.2 Договору). Квартира є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_10 . Справжність підпису ОСОБА_14 на заяві про згоду на продаж та підписання його дружиною ОСОБА_3 нотаріус перевірив та засвідчив (п. 8 Договору).

38.Позивач вважає, що ціна квартир, зазначена в нотаріально посвідчених договорах насправді була іншою, значно вищою та в доларовому еквіваленті, а не гривневому.

39.Суд з цим не погоджується. Згідно з положенням ЦК України договір купівлі-продажу це договір, за яким одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ціну). Істотними умовами договору купівлі-продажу вважаються умови про предмет і ціну. Доки сторони не дійдуть згоди щодо цих двох умов, договір не може вважатись укладеним, незважаючи на погодження всіх можливих інших умов.

40.З наданих договорів судом з`ясовано, що купівля-продаж зазначених квартир вчинялись саме в національній валюті, а продавець отримував кошти від покупця повністю до підписання договору. Отже, від продажу позивач одержувала кошти в національній валюті, а не в іноземній, як вона стверджує. Доказів зворотного не надано.

41.Водночас суд не приймає до уваги як належний та допустимий доказ Звіти про незалежну оцінку майна від 05.12.2022, складені суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Спецюст», про те, що станом на 19.12.2006 ринкова вартість квартири АДРЕСА_6 склала 191 900 грн., що еквівалентно 38 000 доларів США, а станом на 23.12.2006 ринкова вартість квартири АДРЕСА_4 склала 315 300 грн., що еквівалентно 62 436 доларів США.

42.У Звітах про незалежну оцінку майна зазначено, що замовником не було надано правовстановлюючих документів на квартири та технічного паспорта, оцінювачем не було проведено огляду об`єкта оцінки, оскільки оцінка є ретроспективною, станом на грудень 2006 року, тому інформацію щодо технічного стану об`єкту оцінки оцінювач використовував зі слів замовника.

43.Звіти проведені ретроспективно лише за схожими параметрами, і то інформацію щодо технічного стану об`єкту оцінки оцінювач використовував зі слів замовника.

44.Суд вважає, що надані позивачем звіти не доводять іншу вартість квартир, і як наслідок, наявність у неї коштів в розмірі 40 000 доларів США від реалізації цих об`єктів. Крім того, слід звернути увагу, що квартира на АДРЕСА_5 , була спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_10 .

45.Аргументи позивача, що частину коштів для купівлі квартири на АДРЕСА_5 їй дала її мати суд також вважає необгрунтованим та недоведеними належними та допустимими доказами. Позивач не надав доказів, що ОСОБА_8 є матір`ю позивача, а відповідач це заперечував. Договір дарування від 11.11.2006 укладений в простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення. Відтак цей договір в силу вимог ч.5 ст. 719 та ч.1 ст. 220 ЦК України (в редакції чинній на дату укладення договору) вважається нікчемним.

46.Відповідно до ст. 355 ЦК Українимайно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

47.Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

48.Згідно з презумпцією правомірності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

49.Презумпція правомірності договору купівлі-продажу від 28.02.2012, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , на підставі вони набули спірну квартиру АДРЕСА_3 у спільну часткову власність, в межах розгляду даної справи спростована не була.

50.Отже, уклавши договір купівлі-продажу спірної квартири, у сторін виникло право спільної часткової власності, де право власності кожного складає по 1/2 частині, а тому на ці правовідносини режим спільної сумісної власності на квартиру, не розповсюджується.

51.Відповідно до положень ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

52.З огляду на те, що спірна квартира належить сторонам на праві спільної часткової власності, з визначенням часток кожного з них у праві власності, правові підстави для визнання за одним з колишнього подружжя (позивач) з підстав належності слати нею більшої частини коштів за квартиру (що не доведено), без визнання часткового недійсним договору купівлі-продажу у відповідній частині, відсутні.

53.Оскільки сторони набули спірну квартиру в спільну часткову власність (на підставі договору купівлі-продажу), то вимоги позивача про поділ нерухомості регулюються нормами про припинення права особи на частку у спільному майні.

54.Стаття 357 ЦК України закріплює особливості визначення часток у праві спільної часткової власності. Так, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.

55.Договір купівлі-продажу квартири від 28.02.2012 передбачає, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 прийняли у власність у рівних частках квартиру АДРЕСА_3 .

56.Зазначена визначеність розміру часток у праві спільної часткової власності кожного з сторін унеможливлює визначення судом розміру цих часток з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

57.Отже, за відсутності правових підстав для поділу квартири, як спільного сумісного майна подружжя, правові підстави для збільшення частки позивача у спірній квартирі, з огляду на розмір вкладених нею у придбання майна коштів, що належали їй особисто, а також для відступу від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, відсутні.

58.Підсумовуючи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

59.Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 12.10.2023.

Суддя Ярема Х.С.