Єдиний унікальний номер 725/3982/23
Номер провадження 2/725/475/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2023 року.Першотравневий районний суд м.Чернівці

у складі:

головуючої судді Вольської-Тонієвич О.В.

при секретарі Урсуляк М.І.

за участю:

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки - адвоката Герегової Н.І.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача - адвоката Венерської Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Великокучурівської сільської ради (вул.Головна,1 с.Великий Кучурів Чернівецький район Чернівецька область) про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

В травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

У позові посилалась на те, що 13 травня 2017 року уклала шлюб з ОСОБА_2 . У шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .

Однак спільне життя з відповідачем не склалось, так як він не витримав випробовування маленькою дитиною, самоусунувся від допомоги їй по догляду за сином, став часто залишатися ночувати у батьків. Все це призвело до того, що коли дитині було лише три тижні, вона була вимушена переїхати до своїх батьків, оскільки не могла справитись сама. При цьому відповідач лише кілька ночей провів із нею та дитиною, а далі взагалі перестав приходити додому та цікавитися її життям та життям сина.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 06.05.2019 їх шлюб розірвано

Таким чином, починаючи з 2018 року, вони з ОСОБА_2 проживають окремо. З моменту офіційного розлучення він взагалі не бере участі у вихованні дитини, жодного разу до сина не приходив, не цікавився його життям та потребами. Більше того, коли бачив їх з дитиною в місті, відвертався та робив вигляд, що не знає. При цьому вона ніколи не перешкоджала ОСОБА_2 спілкуватися з дитиною, навпаки вважає, що спілкування батька з сином є необхідним.

Вихованням та розвитком дитини займається лише вона. Також їй допомагають батьки. Ні колишній чоловік, ні його батьки жодної допомоги не надають.

При цьому відповідач не те, що не допомагає у вихованні та утриманні дитини, а ще й створює перешкоди у його всебічному розвитку та оздоровленні. Так, на її прохання надати дозвіл на виїзд дитини за кордон з метою оздоровлення та відвідування екскурсій, ОСОБА_2 у категоричній формі відмовив.

Оскільки відповідач повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, а також свідомо перешкоджає їй оздоровлювати дитину за кордоном, вважає, що є достатні підстави для позбавлення його батьківських прав по відношенню до їх спільного сина ОСОБА_3 .

18 липня 2023 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Венерської Г. надійшов відзив на позовну заяву.

У відзиві представник відповідача вказує, що обставини, викладені у позові, не відповідають дійсності. Так, ОСОБА_2 регулярно сплачував аліменти на утримання сина, але ОСОБА_1 свідомо відмовилися від вказаних аліментів. Всі спроби її довірителя надати дитині будь-які кошти чи передати подарунки були безуспішними, адже колишня дружина категорично відмовлялася отримувати їх. Відповідач ніколи не ухилявся від виконання від своїх обов`язків, а нерегулярні зустрічі закінчувалися з`ясуванням стосунків з колишньою дружиною, що негативно впливало на дитину. Окрім того, позивачка заблокувала номер телефону ОСОБА_2 , а також його сторінки у соцмережах, що значно ускладнило можливість брати участь у житті дитини.

Крім того, у період дії карантинних обмежень він старався не наражати дитину на небезпеку, тому не спілкувався у вказаний період.

Вважає, що до матеріалів позовної заяви не надано належних доказів, які б свідчили про беззаперечне небажання батька брати участь у вихованні та утриманні свого сина, а тому просила у задоволенні позову відмовити.

24 липня 2023 року представник позивачки - адвокат Герегова Н.І. надала відповідь на відзив, де підтвердила, що її довірителька під впливом погроз матері ОСОБА_2 відмовилася від аліментів, після чого самостійно утримує дитину. При цьому відповідач добровільно не надає будь-якої допомоги дитині та жодного разу не поцікавився чи забезпечений його син усім необхідним.

Посилання представника відповідача на те, що ОСОБА_1 перешкоджає батькові спілкуватися з дитиною, не відповідає на його дзвінки та заблокувала у соцмережах є брехнею. Якщо ОСОБА_2 перешкоджали у спілкуванні з дитиною, він не був позбавлений можливості викликати поліцію та звернутися до компетентних органів з відповідною заявою.

За п`ять років відповідач жодного разу не проявив ініціативу та не поцікавився життям своєї дини, хоча йому добре відома адреса, де проживає позивачка з дитиною. Перший телефонний дзвінок надійшов лише після того, як ОСОБА_2 отримав позовну заяву.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала заявлені позовні вимоги та підтвердила обставини, викладені у позові. Додала, що на момент розгляду судом вказаного провадження, відповідач став проявляти ініціативу щодо зустрічі з дитиною та навіть декілька разів зустрічався із сином. Але, на її думку, така поведінка колишнього чоловіка зумовлена саме зверненням її до суду із позовом про позбавлення батьківських прав. Вважає, що після закінчення розгляду справи відповідач знову забуде про свою дитину та лише нанесе цим душевні травми сину. Просила позов задовольнити.

Представник позивачки - адвокат Герегова Н.І. підтримала свою довірительку. Вважає, що до матеріалів позовної заяви надано достатньо доказів на підтвердження позовних вимог, у зв`язку із чим, просила задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_2 під час розгляду справи підтримав наданий його представником відзив на позовну заяву. Пояснив, що всі роки пам`ятав про те, що у нього є син і навіть намагався брати участь в житті дитини, але колишня дружина категорично відмовлялася від будь-якої допомоги та навіть відмовилась від аліментів. Про життя свого сина він цікавився у спільних знайомих. Вважав, що дитина є ще надто малою, але коли хлопчик трішки підросте і стане все розуміти, він обов`язково буде брати активну участь у його житті.

Просив не позбавляти його батьківських прав, так як має намір спілкуватися із сином, брати участь у його утриманні та вихованні. Тим більше, у них із сином вже було декілька зустрічей, але дитина емоційно залежна від думки колишньої дружини, тому налагодити контакт не так просто.

Представник відповідача - адвокат Венерська Г. підтримала пояснення свого довірителя та просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених нею у відзиві.

Від третьої особи органу опіки і піклування виконавчого комітету Великокучурівської сільської ради надійшла заява, де представник просить справу розглянути у його відсутність, ухваливши рішення на розсуд суду, врахувавши при цьому рішення виконавчого комітету від 09.06.2023 №77 та висновок органу опіки та піклування.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пояснили, що є близькими подругами позивачки ОСОБА_1 . Спілкуються щонайменше двічі на тиждень, тому їм добре відомі обставини життя ОСОБА_1 . Можуть підтвердити, що за весь час знайомства та спілкування батька дитини (сина сторін) вони бачили на хрестинах хлопчика та один раз на його День Ангела приблизно п`ять років тому. Як їм відомо, відповідач не допомагає дитині та не проявляє будь-якої ініціативи у спілкуванні з дитиною, хоча живе в одному місті із сином та добре знає за якою адресою живе ОСОБА_3 . При цьому ОСОБА_1 (позивачка) ніколи не чинила йому перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що є сусідкою сім`ї позивачки. Особисто вона не бачила ніколи відповідача ОСОБА_2 в будинку сусідів - ОСОБА_1 або поруч із будинком. Зі слів сусідів, їй відомо, що колишній чоловік позивачки не навідується до їх сина та не допомагає їм.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, а також покази свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку:

Частина перша статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених норм права дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Так, судом встановлено, що з 13 травня 2017 року по 06 травня 2019 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.7).

Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 (а.с.6).

Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом з матір`ю ОСОБА_1 (а.с.8-10).

Малолітній син сторін перебуває на утриманні позивачки ОСОБА_1 та забезпечений усім необхідним для загального розвитку: у хлопчика є власна дитяча кімната, де влаштована ігрова зона, зона для відпочинку та навчання (а.с.36-40) .

Із наданих до позовної заяви письмових доказів вбачається, що ОСОБА_3 відвідує ЗДО «Веснянка», куди його приводять та забирають мама, бабуся та дідусь почергово. Вони в повній мірі забезпечують потреби дитини. Дитина прив`язана до мами. За період відвідування дитиною дитячого садка батька в установі жодного разу не було (а.с.11).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з 2019 року самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по відношенню до свого сина ОСОБА_3 .

Так, ОСОБА_2 без будь-яких поважних на те причин перестав цікавитися життям дитини, його інтересами та потребами. Незважаючи на те, що йому достовірно було відоме місце проживання хлопчика, він жодного разу не провідав дитину а ні за місцем проживання, а ні в дитячому садку. Будь-яких доказів, які б свідчили про те, що відповідачу чинилися перешкоди у спілкуванні із сином, судом не здобуто.

Наведені обставини підтвердили в судовому засіданні допитані свідки, а також не заперечувалися й відповідачем ОСОБА_2 .

При цьому суд не бере до уваги пояснення відповідача про те, що під час пандемії коронавірусу він не відвідував сина, бо хворів сам і боявся наражати на небезпеку дитину, оскільки згідно поданих медичних довідок, ОСОБА_2 хворів на гостру респіраторну хворобу у легкій формі (а.с.81-82).

Крім того, безпідставними, на думку суду, є твердження відповідача про те, що під час воєнного стану у нього не було можливості побачити хлопчика, так як ОСОБА_1 вивезла дитину за кордон. Так, матеріали справи не містять доказів того, що позивачка спільно із малолітнім сином виїздила за кордон на тривалий період часу та як пояснила сама ОСОБА_1 , вона дійсно їздила з дитиною відпочивати на море до Болгарії, однак решта часу перебувала на території України.

Попри це варто зауважити, що рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 05.11.2018 з ОСОБА_2 стягувалися аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі частки всіх видів його заробітку (а.с.60-63).

Проте в подальшому ОСОБА_1 відмовилася від аліментів, про що надала заяву від 07.07.2020 про повернення виконавчого документу без виконання (а.с.76).

У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках у разі доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька й матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення особи батьківських прав є крайнім заходом впливу, адже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку особи, яку хочуть позбавити батьківських прав, на краще неможливо, і лише за наявності вини в цих діях.

Згідно рішення виконавчого комітету Великокучурівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 09.05.2023 №77 на момент винесення вказаного рішення недоцільно позбавляти батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 . При цьому згідно висновку органу опіки та піклування при розгляді справи про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина звернуто увагу на спільну безініціативність батьків у вирішенні питання упорядкування участі батька у вихованні дитини та зустрічей з ним; на протистояння обох батьків один проти одного, а також на відсутність доказів саме винної поведінки батька в ухиленні від виконання батьківських обов`язків щодо виховання сина (а.с.31-35).

Окрім цього, рішенням виконавчого комітету Великокучурівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 10.08.2023 №117 відповідачу ОСОБА_2 встановлено порядок побачень із сином ОСОБА_13 з урахуванням його віку, розпорядку дня та тижня, необхідність налагодження контакту батька із сином (а.с.99-100).

Наведені вище обставини та письмові докази, на думку суду, свідчать про те, що відповідач ОСОБА_2 має намір змінити свою поведінку по відношенню до виховання сина ОСОБА_3 , бажає піклуватися про дитину, дбати про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя.

Таким чином, судом не здобуто доказів винного ухилення від виконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 по відношенню до сина ОСОБА_3 . Натомість, суд вважає, що причиною того, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків є неприязні стосунки з позивачкою ОСОБА_1 .

Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням, вихованням і розвитком малолітнього ОСОБА_3 займається мати, не свідчить безумовно про те, що батько дитини не бажає брати участь у її утриманні та вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Отже, суд вважає, що позов ОСОБА_1 є передчасним, у зв`язку із чим, не заходить підстав для його задоволення.

Керуючись ст.ст.150, 164, 165, 166 СК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 12, 76, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Великокучурівської сільської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. В. Вольська-Тонієвич