КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/9214/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2023 року м. Київ

Справа № 753/2545/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Рейнарт І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 10 квітня 2023 року, постановлену у складі судді Осіпенко Л.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про оспорювання батьківства,

встановив:

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10 квітня 2023 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про оспорювання батьківства направлено до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська за підсудністю.

Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на її незаконність, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що в позовній заяві зазначено, що фактичне місце проживання відповідача є: АДРЕСА_1 . Відповідач разом із дитиною вже тривалий час там проживає, по що свідчить довідка від 20.01.2023 року № 3002- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_3 , та вказано адресу фактичного місця проживання/перебування: АДРЕСА_1 .

Дитина ОСОБА_4 , щодо якого вирішується спір про оспорювання батьківства також фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою від 20.01.2023 року № 3002- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Крім того, звертає увагу на те, що ОСОБА_3 зверталася із різними позовами до ОСОБА_1 саме до Дарницького районного суду м. Києва

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V (перегляд судових рішень) ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, щодо передачі справи на розгляд іншого суду, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Передаючи справу за підсудністю до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до відповіді №24366 від 10.04.2023 року отриманої з Єдиного державного демографічного реєстру, відповідачка ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: Донецька область, Покровський район, селище Чунишине, що є територіальною юрисдикцією Красноармійського міськрайонного суду Донецької області.

Разом з тим, відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний Суд розпорядженням від 08.04.2022 № 17/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Красноармійського міськрайонного суду Донецької області на Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська.

За встановлених обставин суд дійшов висновку, що дана справа не підсудна Дарницькому районному суду міста Києва, у зв`язку з чим її необхідно передати за підсудністю до суду за зареєстрованим місцем проживання відповідача.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Загальне правило територіальної підсудності щодо пред`явлення позову за місцезнаходженням відповідача застосовується у випадку, коли інші правила підсудності не встановлені положеннями Цивільного процесуального кодексу України.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддя має перевірити належність справи до юрисдикції та підсудності суду.

З матеріалів справи вбачається, що у серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом доОСОБА_3 про оспорювання батьківства.

Згідно з ч.ч. 6-10 ст. 187 ЦПК України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду.

Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

На виконання наведених норм процесуального права судом було здійснено запит щодо визначення реєстрації місця проживання відповідача.

Як вбачається з відповіді на запит суду №24366 від 10.04.2023 року, отриманої з Єдиного державного демографічного реєстру, відповідач ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: Донецька область, Покровський район, селище Чунишине.

Оцінюючи законність та обґрунтованість дій суду першої інстанції щодо вирішення питання про провадження у справі, судом апеляційної інстанції враховано, що суд першої інстанції дотримався вимог процесуального закону в частині виконання вимоги про отримання відомостей щодо зареєстрованого місця проживання відповідача.

Разом з тим, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, в якій відповідач ОСОБА_3 зареєстрована на території України в Донецькій області, Покровський район, селище Чунишине, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, також необхідно враховувати імперативні положення спеціального Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» центральний орган виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах зайнятості населення та трудової міграції, трудових відносин, соціального захисту, соціального обслуговування населення, волонтерської діяльності, з питань сім`ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, а також захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну відповідає за забезпечення формування та ведення Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

Згідно з п.1 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509(зі змінами), цей Порядок регулює механізм видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (далі - довідка). Довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно з п. 5 Порядку, з метою обліку внутрішньо переміщених осіб уповноважений орган веде Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб, держателем якої є Мінсоцполітики.

Таким чином, виходячи з того, що зареєстроване місце проживання відповідача знаходиться на території населеного пункту, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, підлягають врахуванню імперативні положення спеціального Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», згідно зі ст. 5 якого довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у ст.1 цього Закону, адже запроваджені законодавцем заходи спрямовані на те, щоб належно встановити місце проживання відповідача та повідомити усіх учасників розгляду справи про перебування спору на вирішенні суду з метою забезпечення їх участі у відправленні правосуддя.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись з апеляційною скаргою, представник позивача надав копію довідки від 20.01.2023 року № 3002- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої відповідачу ОСОБА_3 , де зазначено, що фактичне місце проживання/перебування ОСОБА_3 : АДРЕСА_1 .

Отже, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_3 має статус внутрішньо переміщеної особи, яка проживає АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Дарницького району м. Києва

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 29.07.2019 у справі №409/2636/17, Верховний Суд зазначив, що, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, необхідно також враховувати імперативні положення спеціального Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», згідно зі ст. 5 якого довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у ст.1 цього Закону.

Враховуючи викладене, при вирішенні питання щодо відкриття провадження суд першої інстанції на вищезазначене уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про наявність підстав щодо передачі позовної заяви за підсудністю до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська.

Відповідно до ч.4 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, висновки Дарницького районного суду м. Києва в ухвалі від 10 квітня 2023 року про передачу справи за підсудністю є помилковими, тому існують підстави для скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374 - 379, 381 - 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 10 квітня 2023 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня прийняття постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Рейнарт І.М.