Номер провадження: 22-ц/813/5782/23
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М.В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» філія «Інфоксводоканал» у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» про захист прав споживачів, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Мурзенко М.В. 21 березня 2023 року у м. Одеса, -

встановила:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом до ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» про захист прав споживачів.

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в якій проживає з 2004 року, є споживачем послуг з водопостачання за особовим рахунком № НОМЕР_1 , що надаються відповідачем, в квартирі приладу обліку немає, оплата послуг здійснюється за затвердженими нормами, у липні 2022 року відповідачем було безпідставно здійснено перерахунок норм споживання води позивачу та донараховано заборгованість за період з 2018-2022 років у розмірі 7200,00 грн. з огляду на нібито зміни в рівні благоустрою квартири (встановлення газового обігрівача, тощо), у зв`язку із чим плата за послуги має нараховуватись за підвищеною нормою споживання (5,783 куб.м. на одну людину замість 3,805 куб.м.).

Таки дії відповідача ОСОБА_1 вважала незаконними та просила суд визнати дії відповідача щодо нарахування позивачу плати за надані послуги водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , із розрахунку середньомісячної норми витрат води 5,783 куб.м. на місяць на одного мешканця - неправомірними, та зобов`язати ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» здійснити перерахунок плати за надані послуги водопостачання та водовідведення за адресою АДРЕСА_1 , із розрахунку середньомісячної норми витрат води 3,805 куб.м. на місяць на одного мешканця.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 березня 2023 року позов ОСОБА_1 було задоволено.

Визнано дії ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» щодо нарахування ОСОБА_1 плати за надані послуги водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , із розрахунку середньомісячної норми витрат води 5,783 куб.м. на місяць на одного мешканця (п. 6 Додатку до рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради № 30 від 25.02.2010 року) неправомірними.

Зобов`язано ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» здійснити перерахунок плати за надані послуги водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , із розрахунку середньомісячної норми витрат води 3,805 куб.м. на місяць на одного мешканця (п. 4 Додатку до рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради № 30 від 25.02.2010 року).

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

На думку апелянта, судом першої інстанції не враховано, що під час обстеження у даному випадку, зокрема, критерієм зміни благоустрою було встановлення джерела гарячої води і зміна ступеня благоустрою відбулась саме через наявність газової колонки.

Оскільки у рішенні виконавчого комітету Одеської міської ради № 30 від 25.02.2010 року зазначені лише найбільш поширені джерела гарячої води, а саме: газові водонагрівачі, швидкодіючі водонагрівачі з багатоточечним водорозбором та центральне гаряче водопостачання, тому Філією при визначені ступеню благоустрою та встановленні норми водоспоживання враховується функціональність приладів та джерело гарячої води.

Відзив на апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду не надходив, що не заважає розгляду справи у відповідності до положень ст. 360 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» було укладено договір про надання послуг з постачання холодної води та водовідведення, водовідведення гарячої води № 25766 від 01.01.2008 року, згідно якого сторони визначили, що ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» надає послуги з подачі води та водовідведенню, а споживач ОСОБА_1 , сплачує за надані послуги за постачання води та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

Згідно з п. 2.1 договору, розрахунок обсягів спожитої холодної води здійснюється за показниками приладів обліку води. У разі відсутності приладів обліку води, розрахунок послуг водокористування тимчасово здійснюється по нормативам (нормам), затвердженим рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради.

Нарахування вартості послуг водопостачання та водовідведення здійснювалось відповідачем на підставі норм водоспоживання для населення, визначених пунктом четвертим рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради № 30 від 25.02.2010 року, тобто, виходячи з обсягу водоспоживання 3,805 куб.м. в місяць на одну людину, що відповідає ступеню благоустрою, яке включає наявність внутрішньоквартирного водопроводу та каналізації, без ванн, з газопостачанням.

05.07.2022 року ОСОБА_1 звернулась до начальника абонвідділу Малиновського району із заявою щодо проведення обстеження ступеню благоустрою (а.с.37).

З акту від 06.07.2022 року, складеного представником абонентського відділу Малиновського району управління «Водозбут» Райковою Н., за участі споживача ОСОБА_1 вбачається, що двоповерхова квартира, належна позивачу, знаходиться посередині двору, у якій є введення холодного водопостачання d-45 труби залізо. Водопостачання та водовідведення підключені до внутрішньодворових мереж. Є природній газ, опалення АГВ, на підігрів гарячої води встановлена газова колонка. Точки розбору: кухня мийка, с/в унітаз, душова, умивальник. ОКН надав інформацію, що за даною адресою фактично мешкає три людини, одна людина мешкає за іншою адресою (а.с.16).

З листа відповідача від 20.07.2022 року № І-247 вбачається, що у зв`язку із виявленням покращення побутових умов та збільшення споживання, було донараховано суму за спожиті послуги водокористування у сумі 7200,00 грн., розрахунок споживання здійснений, виходячи з норми 5,783 куб.м. на одного мешканця (а.с. 17-18).

Згідно ст. 509 ч.ч. 1,2 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Щодо ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно ст. 13 ч.ч. 1, 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Виконавець комунальної послуги, який займає монопольне становище на ринку, за наявності у нього технічних можливостей надання комунальної послуги не вправі відмовити в укладенні відповідного договору споживачеві чи іншій особі, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, якщо інше не передбачено законом.

Положеннями п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 25.02.2010 року № 30 «Про внесення доповнень до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 15.02.1992 року № 63 «Про впорядкування експлуатації та користування системами комунального водопроводу та каналізації м. Одеси», з метою забезпечення отримання незахищеними категоріями громадян допомоги назначеної для розрахунків за спожиті послуги водопостачання та водовідведення, приведення одиниць виміру норм водоспоживання у відповідність до одиниць виміру встановлених тарифів, було вирішено внести доповнення до додатка 1 до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 15.02.1992 року №63 «Про впорядкування експлуатації та користування системами комунального водопроводу та каналізації м. Одеси» в частині визначення одиниці вимірювання норми питного водопостачання, доповнивши його графою «Середньомісячні норми питного водопостачання куб.м».

Відповідно до пункту 4 додатку до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 30 від 25.02.2010 року, норми водоспоживання для населення з внутрішнім водопроводом та каналізацією, без ванн, з газопостачанням на 1 мешканця становить - 125 л/добу, середньомісячна норма витрати води на одного мешканця становить 3,805 куб.м.

Згідно з пунктом 6 додатку до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 30 від 25.02.2010 року, норми водоспоживання для населення з водопроводом, каналізацією та ваннами, з газовими водонагрівачами на 1 мешканця становить 190 л/добу, середньомісячна норма витрати води на одного мешканця становить 5, 783 куб.м.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що з тексту вказаного рішення слідує, що підставою для застосування тої чи іншої норми водоспоживання є наявність всіх зазначених у відповідному пункті ознак благоустрою, а не однієї та/чи декількох.

Таким чином, розрахунок обсягу та вартості послуг з водопостачання та водовідведення відповідно до п. 6 додатку до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 30 від 25.02.2010 року може бути здійснено лише за об`єктами, в яких наявні всі складові благоустрою: водопровід, каналізація, ванна, газовий водонагрівач.

З копії акту обстеження квартири позивача від 06.07.2022 року вбачається відсутність у вказаній квартирі обов`язкової складової перелічених у п. 6 норм водоспоживання ознак благоустрою, а саме відсутня ванна (а.с. 16).

Наявність душової в квартирі позивача, як це зазначено в акті, не може бути підставою для розрахунку норм водоспоживання на підставі п. 6 рішення, оскільки у чинних державних будівельних нормах ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» наведений перелік підсобних приміщень квартири, призначених для гігієнічних або господарсько-побутових потреб мешканців: ванна, вбиральня, душова, приміщення для прання, кухня, комора.

Тобто, в контексті вказаних норм терміни «ванна» та «душова» не є тотожними.

Крім того у, наприклад, п. 8 норм водоспоживання встановлено відповідні норми для об`єктів з внутрішньоквартирним водопроводом та каналізацією, з ванними чи душовими, що також свідчить про те, що законодавець розділяє поняття «ванна» та «душова» та не вважає їх тотожними.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність у відповідача правових підстав для донарахування позивачу вартості наданих послуг в сумі 7200 грн. та нарахування вартості наданих послуг на підставі п. 6 норм водоспоживання для населення, затверджених рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 30 від 25.02.2010 року.

Безпідставними при цьому є доводи апеляційної скарги представника ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» про те, що у даному випадку критерієм зміни благоустрою було встановлення джерела гарячої води і зміна ступеня благоустрою відбулась саме через наявність газової колонки, оскільки, як вже вказувалось вище, зміна ступеню благоустрою відбувається у разі наявності всіх об`єктів витрати води, а не одного чи декількох, перелічених у відповідному пункті, у даному випадку це: водопровід, каналізація та ванни, газові водонагрівачі (п.6 Додатку до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 25.02.2010 року №30).

Судом також вірно зазначено, що обраний позивачем спосіб судового захисту відповідає характеру дій відповідача, спрямований на захист законного інтересу позивача до правової визначеності у правовідносинах між позивачем та відповідачем з приводу надання та оплати послуг з водопостачання та водовідведення, а відтак є ефективним.

Вказане кореспондується із висновками, викладеними у постанові ВП ВС від 19.10.2022 року по справі 910/14224/20 (п. 68,69).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги представника ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» про те, що оскільки у рішенні виконавчого комітету Одеської міської ради № 30 від 25.02.2010 року зазначені лише найбільш поширені джерела гарячої води, а саме: газові водонагрівачі, швидкодіючі водонагрівачі з багатоточечним водорозбором та центральне гаряче водопостачання, тому Філією при визначені ступеню благоустрою та встановленні норми водоспоживання враховується функціональність приладів та джерело гарячої води.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що у рішенні виконавчого комітету Одеської міської ради № 30 від 25.02.2010 року визначений чіткий перелік найменувань об`єктів витрати води для кожного з пунктів ознак благоустрою, який також є вичерпним для кожного зі вказаних пунктів, та у вказаному нормативно-правовому акті відсутнє посилання на те, що ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» може, на власний розсуд, при визначені ступеню благоустрою та встановленні норми водоспоживання самостійно враховувати функціональність приладів та джерело гарячої води.

Вказані доводи апеляційної скарги свідчать про трактування апелянтом положень закону на свій власний розсуд, що є припущеннями, а на припущеннях суду заборонено ухвалювати судове рішення (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними аргументам позовної заяви, які суд першої інстанції належним чином перевірив та, ухвалюючи рішення, спростував з наведенням відповідних обґрунтованих мотивів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 березня 2023 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» філія «Інфоксводоканал» залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 06 жовтня 2023 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе