Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3926/22
Провадження № 2/553/677/2023
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04.10.2023 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Парахіної Є.В.,

при секретарі - Козицькому Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом адвоката ПРИЛІПКО Ірини Леонідівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2022 року до суду надійшла позовна заява адвоката Приліпко І.Л. в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, в якій представник позивача вказує, що наказом Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 14.04.2022 року № 167 о/с ОСОБА_2 звільнена з посади чергового бюро перепусток відділення комунально-експлуатаційного забезпечення центу забезпечення за п. 4 ст. 40 КЗпП України. 14.04.2022, в день звільнення, позивач перебувала на роботі, проте остаточного розрахунку відповідач не провів. 15.04.2022 року відповідач ознайомив позивача з наказом про звільнення, надав розрахунковий лист за квітень 2022 року і виплатив частину суми в розмірі 1800 грн., 20.04.2022 року відповідач виплатив наступну частину розрахунку в сумі 4072 грн. 60 коп. Однак відповідач здійснив розрахунок не в повному обсязі - не виплатив грошову компенсацію за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за робочий рік з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року в кількості 24 календарних дні. 06.08.2022 року, після звернень позивача та її захисника, проведено виплату грошової компенсації за невикористану відпустку (за фактично відпрацьований час з 01.01.2016 по 31.12.2016) в кількості 24 календарних днів в розмірі 5359 грн. 95 коп., що підтверджується випискою по картковому рахунку.

Починаючи з наступного дня після звільнення, тобто з 15.04.2022 року, і до моменту повної виплати належних позивачу коштів, а саме 06.08.2022 року, на підставі ст. 116, 117 КЗпП України відповідач зобов`язаний виплатити позивачу її середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Кількість робочих днів, належних оплаті за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.04.2022 року по 06.08.2022 року складає 81 день, розмір середньоденної заробітної плати 384 грн. 51 коп. Відтак, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 31145 грн. 31 коп.

Просить стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 31145 грн. 31 коп. та судові витрати.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Полтави від 07.10.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Від представника відповідача Головного управління Національної поліції в Полтавській області Білька В.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказує, що відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі. ОСОБА_2 з 07.11.2015 року по 14.04.2022 року працювала в ГУНП в Полтавській області на посаді чергового бюро перепусток відділення комунально-експлуатаційного забезпечення центру забезпечення ГУНП в Полтавській області. Синтаксичний розбір текстуального змісту норми ст. 117 КЗпП України дає підстави суду зробити висновок про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати належних працівникові сум, а в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності, який повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить і розмір середнього заробітку. Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми, що узгоджується з висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 26.06.2019 по справі № 761/9584/15-ц. Принцип співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні полягає у пропорційності частки суми, на яку той мав право (задоволеної судом або визнаної позивачем), порівняно саме із середнім заробітком. Оскільки розмір невиплати з належних позивачу сум при звільнені, а саме компенсації за невикористану відпустку в сумі 5413 грн. 40 коп. у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, менший, ніж розмір середньомісячної заробітної плати позивача за останні два місяці перед звільненням, вважає за справедливе застосувати принцип співмірності та зменшити за таких обставин розмір відшкодування заробітку за час затримки розрахунку. Звертає увагу суду, що грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки ОСОБА_2 була виплачена відповідачем у добровільному порядку, а тому просить суд взяти до уваги зазначені критерії та зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Звернув увагу на неспівмірність вартості послуг з надання правничої допомоги в сумі 10000 грн. складності справи, відсутність в матеріалах справи підтвердження обліку доходів, отриманих відповідно до Договору про надання правової допомоги та представництва від 18.04.2022 року.

Представника позивача ОСОБА_2 адвокат Приліпко І.Л. надала суду відповідь на відзив, де вказує, що не погоджується з твердженням відповідача у відзиві на позовну заяву. З норми ст. 117 КЗпП України чітко слідує, що єдиним обмеженням щодо суми за час затримки розрахунку при звільненні з роботи є часові межі - "не більш як за шість місяців", інших законодавчих підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи не передбачено. Таким чином, стягненню підлягає середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 31145 грн. 31 коп. Відповідач стверджує, що грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки ОСОБА_2 була виплачена відповідачем у добровільному порядку, проте це не відповідає дійсності, оскільки 09.06.2022 року позивач звернулася до відповідача з письмовою заявою (вх. № Ю-18 від 09.06.2022), в якій прохала виплатити грошову компенсацію за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за 2016 рік, після розгляду якої відповідач протягом двох місяців здійснив виплату всіх сум, що належать позивачу при звільненні. Крім того, в день звільнення 14.04.2022 року остаточного розрахунку відповідач не провів, хоча позивач перебувала на роботі. 15.04.2022 року відповідач ознайомив позивача з наказом про звільнення, надав розрахунковий лист за квітень 2022 року і виплатив частину суми в розмірі 1800 грн., 20.04.2022 року відповідач виплатив наступну частину остаточного розрахунку 4072 грн. 60 коп. і лише 06.08.2022 року здійснив остаточний розрахунок. Відповідач стверджує, що остаточний розрахунок з позивачем проведено 05.08.2022 року, тоді як позивачу вплачено грошову компенсацію за невикористану відпустку (за фактично відпрацьований час з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року) в кількості 24 календарних днів в розмірі 5359 грн. 95 коп. 06.08.2022 року, шо підтверджується випискою по картковому рахунку. Довідка за вих. № 1322/115/29/10/01-2022 від 21.09.2022 року, видана Управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Полтавській області, не є належним і допустимим доказом, оскільки видана відповідачем, який є зацікавленим в зменшенні суму середнього заробітку, і додаткових розрахункових (банківських) документів до неї не додається. Таким чином, остаточний розрахунок з позивачем був здійснений 06.08.2022 року. Отже, починаючи з наступного дня після звільнення - 15.04.2022 року і до моменту повної виплати належних позивачу коштів, а саме 06.08.2022 року, на підставі ст. 116, 117 КЗпП України відповідач зобов`язаний виплатити позивачу його середній заробіток за весь затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Доказів на спростування зазначеного факту відповідачем не надано, навпаки він визнає факт того, що остаточний розрахунок при звільненні був здійснений із затримкою. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 31145 грн. 31 коп. Доводи відповідача про те, що вартість послуг з надання правової допомоги неспівмірна зі складністю справи і не надано доказів на підтвердження цих витрат, є неспроможними. З метою належного захисту порушеного права ОСОБА_2 укладено договір з адвокатським об`єднанням "Юридичний Альянс" про надання правової допомоги, витрати на правову допомогу склали 10000 грн. 00 коп., на підтвердження цих витрат до позовної заяви додано договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі наданих послуг, прибутковий касовий ордер, тобто всі необхідні документи. Останні мають всю необхідну інформую на підтвердження витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн. 00 коп., сума витрат на правову допомогу є повністю співмірною зі складністю справи, а відповідачем не надано жодного належного аргументу на зменшення суми цих витрат.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Полтавській області разом з відзивом подав суду клопотання про зупинення провадження по справі до набрання законної сили рішенням у справі № 553/1092/22 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що в разі задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у вказаному провадженні ГУКНП в Полтавській області буде змушене поновити позивача на посаді, у зв`язку з чим предмет спору в даній справі буде відсутній.

Згідно з ухвалою від 10.10.2022 року вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Ухвалою суду від 12.12.2022 року провадження у справі № 552/3926/22 за позовом адвоката Приліпко Ірини Леонідівни в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Ленінського районного суду м. Полтави у цивільній справі № 553/1092/22 за позовом адвоката Книша Сергія Івановича в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 04.09.2023 року в справі № 553/1092/22 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, скасовано рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 14.06.2023 року скасовано, ухвалено нове рішення, яке вступило в законну силу 04.09.2023 року.

Ухвалою суду від 13.09.2023 року поновлено провадження по справі.

Позивач ОСОБА_2 та її представник адвокат Паскевич О.Г. в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідач ГУНП в Полтавській області в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, а також з огляду на те, що рішенням Полтавського апеляційного суду від 04.09.2023 року в справі № 553/1092/22, яким визнано незаконним та скасовано наказ про звільнення ОСОБА_2 за п. 4 ст. 40 КЗпП України, поновлено ОСОБА_2 на посаді чергового бюро перепусток відділення комунально-експлуатаційного забезпечення центру забезпечення ГУНП в Полтавській області з 14 квітня 2022 року, також стягнуто з ГУНП в Полтавській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 134951 грн. 65 коп. за той самий період, за який позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, що призведе до подвійного стягнення заробітної плати на її користь за один і той самий період, наголосив на тому, що позивач фактично 05.09.2023 року поновлена на роботі з дня звільнення з 14.04.2022 року, відтак не вважається звільненою особою та відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин ст. 117 КЗпП України.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши доводи, наведені позивачем в обґрунтування позовних вимог, а представником відповідача та третьої особи - обґрунтування заперечень проти позову, та докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 з 24.04.2001 року перебувала у трудових відносинах з УМВС України в Полтавській області, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача.

У зв`язку з реорганізацією в органах міліції з 07.11.2015 року позивач прийнята на посаду чергового бюро перепусток центру обслуговування ГУНП в Полтавській області, з 08.12.2016 року переведена на посаду чергового бюро перепусток центру обслуговування підрозділу ГУНП в Полтавській області (у зв`язку зі скороченням), з 18.12.2018 року переведена на посаду чергового бюро перепусток відділення комунально-експлуатаційного забезпечення центру забезпечення ГУНП в Полтавській області (у зв`язку з реорганізацією).

Наказом ГУНП в Полтавській області від 14.04.2022 року по особовому складу ОСОБА_2 - чергового бюро перепусток відділення комунально-експлуатаційного забезпечення центру забезпечення 14.04.2022 року звільнено за п. 4 ст. 40 КЗпП України (за прогул (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин). Підставою для винесення вказаного наказу зазначено подання Центру забезпечення від 14.04.2022 року. Встановлено премію за квітень 2022 року в розмірі 48 %. При звільненні виплатити грошову компенсацію: за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за робочий рік з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року у кількості 10 календарних днів; за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку (за фактично відпрацьований час з 01.01.2022 року по 14.04.2022 року у кількості 7 календарних днів; за невикористану щорічну додаткову оплачувану відпустку за 2022 рік (за фактично відпрацьований час) відповідно до Колективної угоди у кількості 01 календарний день.

Згідно розрахункового листа за квітень 2022 року черговій бюро перепусток ОСОБА_2 нараховано посадовий оклад ВН в сумі 1049 грн. 70 коп., висдосгн1 ВН 50% в сумі 524 грн. 86 коп., комп. за відп. ВН, згідно наказу № 164 о/с від 14.04.2022 року 4993 грн. 74 коп., премія ВН 48 % - 755 грн. 79 коп., всього нараховано 7324 грн. 10 коп., утримано 1451 грн. 51 коп., перераховано на картку 5872 грн. 60 коп.

Як вбачається з виписки АТ КБ "ПриватБанк" по картці/рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) і додатковим рахункам договору SAMDNWFC3 від 10.12.2013 за період з 01.03.2022 30.04.2022 року на ім`я ОСОБА_2 , перерахована зарплата від ГУНП в Полтавській області: 09.03.2022 року в сумі 2957 грн. 57 коп., 11.03.2022 року в сумі 1800 грн. 00 коп., 30.03.2022 року в сумі 4684 грн. 25 коп., 15.04.2022 року в сумі 1800 грн. 00 коп., 20.04.2022 року в сумі 4072 грн. 60 коп.

Відповідно до витягу з табеля обліку робочого часу за квітень 2022 року ГУНП в Полтавській області Юленко С.О. відпрацьовано 8 годин 01, 04, 05, 06, 13, 14 квітня 2022 року, прогули - 07, 08, 11 та 12 квітня 2022 року.

09.06.2022 року позивач ОСОБА_2 звернулася до начальника ГУНП в Полтавській області з заявою, в якій просила допомогти розібратися стосовно невиплаченої компенсації за невідгуляну відпустку за 2016 рік.

Листом заступника начальника ГУ НП в Полтавській області за вих. № 29/Ю-18 від 04.07.2022 року ОСОБА_2 повідомлено, що у зв`язку з прийняттям Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, Указів Президента України від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затверджених Законами України від 2104.2022 № 2212- IX, від 22.05.2022 № 2263- IX та на підставі статті 13 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" щодо особливості дії нормативно-правових актів в умовах воєнного стану, тимчасово призупинено надання відповідей на звернення громадян, запити на публічну інформацію, що не стосується воєнного стану, військової діяльності тощо. Надання відповіді буде відновлено після закінчення воєнного стану. Ураховуючи вищевикладене, задовольнити вимоги, викладені у заяві, немає можливості.

04.07.2022 року за вих. № 182 адвокат Книш С.І. звернувся з адвокатським запитом до ГУНП в Полтавській області, в якому просив надати інформацію щодо результатів розгляду заяви ОСОБА_2 від 09.06.2022 року та надати належним чином завірені копії розрахунків щодо нарахованої та виплаченої компенсації ОСОБА_2 за невикористану відпустку за 2016 рік.

Листом за підписом заступника начальника ГУНП в Полтавській області за вих. № 29/99аз від 07.07.2022 року адвокату Книшу С.І. повідомлено, що у зв`язку із введенням в Україні військового стану ГУНП в Полтавській області вжито заходів для збереження службової документації та здійснено її часткову евакуацію. Таким чином, надання відповіді на запит потребує пошуку інформації серед значної кількості даних. Ураховуючи викладене, строк розгляду запиту продовжено до 20 робочих днів відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Згідно з листом заступника начальника ГУНП в Полтавській області С.І. за вих. № 99аз від 04.08.2022 року адвокату Книшу повідомлено, що відповідно до наказу ГУНП від 14.04.2022 № 167 о/с про звільнення ОСОБА_2 внесено зміни в частині виплати останній грошової компенсації за невикористану відпустку (за фактично відпрацьований час з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року) в кількості 24 календарні дні. Наразі здійснено нарахування зазначеної компенсації ОСОБА_2 та готуються документи до Головного управління державної казначейської служби України в Полтавській області та її виплату.

Як вбачається з довідки Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Полтавській області за вих. № 1323/115/29/10/01-2022 від 21.09.2022 року відповідно до наказу ГУНП від 14.04.2022 року № 167 о/с (зі змінами, внесеними наказом ГУНП від 03.08.2022 року № 329 о/с) про звільнення ОСОБА_2 , яка працювала на посаді чергового бюро перепусток відділення комунально-експлуатаційного забезпечення центру забезпечення ГУНП в Полтавській області, остаточний розрахунок з виплати компенсації за невикористані відпустку ОСОБА_2 проведено 05.08.2022 року.

Разом з тим, згідно виписки АТ КБ "ПриватБанк" по картці/рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) і додатковим рахункам договору SAMDNWFC3 від 10.12.2013 за період з 01.08.2022 06.08.2022 року на ім`я ОСОБА_2 , їй перерахована зарплата від ГУНП в Полтавській області 06.08.2022 року в сумі 5413 грн. 40 коп.

Відповідно до довідки Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Полтавській області за вих. № 492/115/29/10/01-2022 від 21.04.2022 року середньоденна заробітна плата з урахуванням податків ОСОБА_2 , яка працювала на посаді чергового бюро перепусток відділення комунально-експлуатаційного забезпечення центру забезпечення ГУНП в Полтавській області, становила 384 грн. 51 коп.

Згідно довідки Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Полтавській області за вих. № 1322/115/29/10/01-2022 від 21.09.2022 року середньомісячна заробітна плата з урахуванням податків за два календарні місяці, що передують звільненню ОСОБА_2 , яка працювала на посаді чергового бюро перепусток відділення комунально-експлуатаційного забезпечення центру забезпечення ГУНП в Полтавській області, становила 8074 грн. 71 коп., середньоденна заробітна плата з урахуванням податків становила 384 грн. 51 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 14.06.2023 року в справі № 553/1092/22 (провадження № 2/553/295/2023) за позовом ОСОБА_2 до ГУНП в Полтавській області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 04.09.2023 року в справі № 553/1092/22 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 14.06.2023 року скасовано, ухвалено нове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено - визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 14.04.2022 № 167 о/с про звільнення ОСОБА_2 за п. 4 ст. 40 КЗпП України, поновлено ОСОБА_2 на посаді чергового бюро перепусток відділення комунально-експлуатаційного забезпечення центру забезпечення Головного управління Національної поліції в Полтавській області з 14 квітня 2022 року. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу 134951 грн. 65 коп. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Полтавській області 2977 грн. 20 коп. судового збору на користь держави. Рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі та стягненні середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання.

Сторони в судовому засіданні підтвердили, що рішення Полтавського апеляційного суду від 04.09.2023 року в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі виконане, на підставі наказу Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 05.09.2023 року ОСОБА_2 поновлена на посаді чергового бюро перепусток відділення комунально-експлуатаційного забезпечення центру забезпечення Головного управління Національної поліції в Полтавській області з 14 квітня 2022 року та фактично з 05.09.2023 року приступила до виконання службових обов`язків.

Як повідомив суду представник відповідача, ОСОБА_2 нараховано середній заробіток за час вимушеного прогулу на підставі рішення Полтавського апеляційного суду від 04.09.2023 року за період з 15.04.2022 року по 04.09.2023 року включно в сумі 134951 грн. 65 коп., яка найближчим часом буде виплачена.

Правова природа середнього заробітку за час вимушеного прогулу відрізняється від правової природи середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Середній заробіток за час вимушеного прогулу - це заробітна плата, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні таким не є. Заробітна плата не може сплачуватися особі, яка не перебуває в трудових відносинах з роботодавцем, який проводить виплату. При виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.

Частиною першою статті 47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до статті 116 КЗпП України При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

За змістом ч. 3 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У положеннях статей 117, 235 КЗпП України йдеться про відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за один і той же період після звільнення найманого працівника, оскільки такий період починається днем звільнення, який є і днем остаточного розрахунку відповідно до статті 116 КЗпП України і закінчується або днем поновлення на роботі, або днем фактичного розрахунку.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 04.09.2023 року в справі № 553/1092/22 ОСОБА_2 поновлено на роботі та одночасно стягнуто з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15.04.2022 року по день винесення судом рішення (тобто по 04.09.2023 року) в сумі 134951 грн. 65 коп.

Предметом спору у даній справі є середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.04.2022 року по 06.08.2022 року.

Отже звертаючись з даним позовом позивач просить стягнути середній заробіток за один період, що за встановлених обставин (стягнення судом на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу) призведе до стягнення заробітку у подвійному розмірі, що не відповідає змісту КЗпП України, який не передбачає можливість стягнення подвійного заробітку.

У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16 зроблено правовий висновок про те, що за порушення трудових прав працівника при одному звільненні неможливе одночасне застосування стягнення середнього заробітку як за статтею 117 КЗпП України, так і за статтею 235 КЗпП України, тобто подвійне стягнення середнього заробітку, оскільки це буде не співмірно з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату. У положеннях статей 117, 235 КЗпП України йдеться про відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час одного й того ж прогулу працівника задля компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування, тому застосуванню підлягає положення тієї норми, яка регулює більш тривале порушення трудових прав позивача.

ОСОБА_2 поновлено на роботі з 14.04.2022 року, тобто з цієї дати вона не має статусу звільненого працівника, а тому підстави покладення на роботодавця відповідальності за статтею 117 КЗпП України не виникли, що узгоджується з правовим висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеним в постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 761/1812/16-ц (провадження № 61-5745св18).

Ні КЗпП України, ні Законом № 108/95-ВР не передбачено відповідальності роботодавця за порушення термінів виплати заробітної плати у вигляді стягнення на користь працівника, що продовжує працювати на підприємстві, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 року в справі № 755/12623/19.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_2 та відсутність у суду підстав для стягнення на користь ОСОБА_2 , яка постановою Полтавського апеляційного суду від 04.09.2023 року поновлена на посаді чергового бюро перепусток відділення комунально-експлуатаційного забезпечення центру забезпечення Головного управління Національної поліції в Полтавській області з 14 квітня 2022 року та на користь якої стягнуто з Головного управління Національної поліції в Полтавській області середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15.04.2022 року по день винесення судом рішення (тобто по 04.09.2023 року) 134951 грн. 65 коп., середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 76-83, 89, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову адвоката ПРИЛІПКО Ірини Леонідівни (місцезнаходження м. Полтава, вул. С.Петлюри, 21) в інтересах ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (місцезнаходження м. Полтава, вул. Пушкіна, 83, код ЄДРПОУ - 40108630) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі до Полтавського апеляційного суду апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 12.10.2023 року.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиЄ. В. Парахіна