Справа № 163/1992/23
Провадження № 2-о/163/71/23
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2023 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Павлуся О.С.

з участю секретаря Семенюк К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Любомль в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України (заінтересована особа Любомльський відділ Управління державної міграційної служби України у Волинській області),

в с т а н о в и в :

У заяві ОСОБА_1 просить ухвалити рішення про встановлення юридичного факту її постійного проживання на території України на момент проголошення 24 серпня 1991 року незалежності України.

Заявлені вимоги обґрунтувала тим, що народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Києві, з дитинства є інвалідом. З 25 серпня 1961 року по 12 серпня 1977 року знаходилась на стаціонарному лікуванні в КЗ «Гейська психоневрологічна лікарня «ДОР». На даний час перебуває в Руденському психоневрологічному інтернаті. Оскільки своєчасно не оформила паспорт громадянина України, на даний час не може звернутися за оформленням пенсії та допомоги як внутрішньо переміщена особа. По питанню оформлення їй паспорта громадянина України представники Руденського психоневрологічного інтернату звертались до Любомльського відділу УДМС України у Волинській області, проте їй рекомендовано звернутись до суду, так як згідно наданої інформації не вбачається можливим встановити її особу та належність до громадянства України.

Учасники справи в судове засідання не з`явились.

Представник заявника в канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її та заявника відсутності.

Начальник Любомльського відділу УДМС України у Волинській області в канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за відсутності представника відділу, при вирішенні заяви по суті поклався на розсуд суду.

За таких обставин суд провів розгляд справи в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Аналізом доказів суд встановив наступні фактичні обставини.

Із оформленого органом внутрішніх справ тимчасового посвідчення особи громадянина України від 08 вересня 2005 року за № 458 вбачається, що ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Києві.

Згідно із виданою лікарсько-трудовою експертною комісією довідкою серії Д-70 № 936071 від 03 лютого 1973 року ОСОБА_2 , 1941 року народження, з дитинства має другу групу інвалідності, інвалідність встановлена довічно, потребує поміщення в будинок-інтернат для психохроніків.

Із відповіді головного лікаря Гейківської психоневрологічної лікарні Дніпропетровської області від 06 серпня 2014 року на запит КЗ «Іллінський психоневрологічний інтернат» вбачається, що ОСОБА_2 , 1941 року народження, з 25 серпня 1961 року по 12 серпня 1977 року знаходилась на стаціонарному лікуванні в КЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня «ДОР». Поступила в супроводі міліції по розпорядженню Облздраввідділа, документів при собі не мала, але було зазначено, що виховувалась в дитячому будинку. Виписана в Новомосковський будинок-інтернат в супроводі медичного працівника будинку-інвалідів.

Із складеного комісією медичних працівників Гейківської психоневрологічної лікарні акту встановлено, що ОСОБА_2 , яка поступила у вказану психоневрологічну лікарню 25 серпня 1961 року, родичів та постійного місця проживання не має, пенсію не отримує.

Відповідно до виписки з наказу по Іллінському будинку-інтернату психічно хворих № 269 від 22 грудня 1980 року підопічну, що знову прибула по путівці облсоцбеза № 2039, ОСОБА_2 взято на повне забезпечення зазначеного будинку-інтернату.

З історії хвороби № 23 на підопічну Іллінського будинку-інтернату вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прибула у вказаний будинок-інтернат у 1988 році, з клінічним діагнозом: виражена імбецильність, судомний синдром. Відомості про дату вибуття із цього будинку-інтернату відсутні.

Із тимчасового посвідчення особи громадянина України від 08 вересня 2005 року за № 458 вбачається, що ОСОБА_2 з 08 вересня 2005 року зареєстрована по АДРЕСА_1 , тобто за адресою місця знаходження Іллінського будинку-інтернату.

07 вересня 2009 року ОСОБА_1 проходила медичний огляд, за результатами якого психіатричною МСЕК видано довідку серії МСЕ ДНА 01 № 686065 про встановлення їй другої групи інвалідності довічно, причина інвалідності з дитинства, не може бути пристосованою до будь-якого виду праці. Також видано довідку для направлення інвалідів в будинок-інтернат.

За інформацією управління ПФУ в Томаківському районі Дніпропетровської області від 26 серпня 2009 року ОСОБА_1 на обліках в органах ПФУ не перебуває та пенсію не отримує.

У 2019 році КЗ «Іллінський психоневрологічний інтернат» звертався до Томаківського РС ГУДМС України в Дніпропетровській області по питанню оформлення на ім`я ОСОБА_1 паспорта громадянина України замість втраченого паспорта радянського зразка, на що отримано відповідь від 12 червня 2019 року № 1260/1079 про звернення до суду за встановленням юридичного факту її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року.

05 жовтня 2022 року ОСОБА_1 поміщена у Руденський психоневрологічний інтернат, де перебуває по сьогоднішній день.

Руденським психоневрологічним інтернатом також вживались заходи для оформлення ОСОБА_1 паспорта громадянина України, на що Державна міграційна служба України надала аналогічну за змістом відповідь від 19 липня 2023 року, що й Томаківський РС ГУДМС України в Дніпропетровській області, оскільки у ДМС відсутня інформація про документування ОСОБА_1 будь-яким паспортом, у тому числі радянського зразка, її зареєстроване місце проживання, актові записи у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, що не дає можливості ідентифікувати її особу та перевірити факт належності до громадянства України.

Згідно із п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є, зокрема, усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про громадянство України» особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року.

Пунктом 1 Розділу І Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215/2001 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України" (далі Порядок), передбачено, що для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку.

Відповідно до п/п. а) п.7 Розділу ІІ Порядку встановлення належності до громадянства України стосується, зокрема, громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Згідно із п.8 Розділу ІІ Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

У статті 1 Закону України «Про громадянство України» наведене визначення безперервного проживання на території України, яким є проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України.

Аналізуючи дослідженні у справі докази у своїй сукупності вбачається достатньо підстав вважати доведеним факт проживання заявника ОСОБА_1 станом на 24 серпня 1991 року на території України на постійні основі та жодного сумніву у доведеності цього факту у суду не виникає.

До такого висновку суд дійшов з огляду на особистісні дані заявника, яка з дитинства має інвалідність другої групи довічно, по документах значиться народженою в місті Києві, родичів та постійного місця проживання не мала, постійно перебувала на повному державному забезпеченні в державних закладах типу будинок-інтернат психоневрологічного спрямування, де й перебуває нині, має психоневрологічне захворювання, за станом здоров`я не може бути пристосованою до будь-якої праці, а відтак не здатна до самозабезпечення, що вочевидь виключає її реальну можливість залишити не лише територію України, а й будинки-інтернати, у яких воно безперервно перебувала. При цьому відомостей про те, що заявник покидала територію України чи є громадянином іншої держави матеріали справи не містять.

Встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року в силу вище наведених норм для заявника має юридичне значення, а саме, для встановлення її належності до громадянства України, відповідно, отримання нею паспортного документа, що, у свою чергу, надає їй можливість користуватися правами, наданими Конституцією України та законами України, зокрема на отримання пенсії та соціальної допомоги як внутрішньо переміщеної особи.

Встановити указаний юридичний факт іншим шляхом неможливо.

Таким чином, за викладених обставин суд дійшов до висновку про необхідність задоволення заяви та встановлення заявленого заявником юридичного факту.

Керуючись ст.ст.259, 264, 265, 294, 319 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Заяву задовольнити повністю.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки міста Київ, на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду.

Інформація про учасників справи:

заявник ОСОБА_1 ; місце проживання - АДРЕСА_2 ;

заінтересована особа - Любомльський відділ УДМС України у Волинській області; місце знаходження - вулиця Богдана Хмельницького, 6, місто Любомль Ковельського району Волинської області.

Головуючий : суддя О.С.Павлусь