Провадження № 6/761/284/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фролової І.В.,

секретаря судового засідання - Коломійця А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про визнання таким, що не підлягає виконанню судовий наказ, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню судовий наказ.

У своїй заяві просила суд визнати судовий наказ від 24.06.2021 року у справі № 761/36042/20 таким, що не підлягає виконанню, як виданий помилково.

Подану заяву обґрунтовує тим, що 09.11.2020 р. ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання їх 2-х неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку. 24.06.2021 р. Шевченківським районним судом м. Києва було видано судовий наказ про стягнення з Боржника аліментів на утримання їх 2-х неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 її заробітку починаючи з 09.11.2020 року. 30.09.2021 р. Шевченківський районний суд м. Києва постановив ухвалу, якою скасував за нововиявленими обставинами судовий наказ від 24.06.2021 р. та відмовив Заявнику у видачі судового наказу. 02.06.2022 р. Київський апеляційний суд виніс постанову, якою задовольнив апеляційну скаргу Заявника скасував ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30.09.2021 р. та постановив нове рішення про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами. Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку, що обставини на, які посилається Боржник не є нововиявленими, то дотримання принципу змагальності під час розгляду даної справи може бути забезпечено лише шляхом звернення Боржника із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню як помилково виданий.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 29.08.2023 року матеріали цивільної справи було передано на розгляд судді Фроловій І.В.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 червня 2023 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду.

31 серпня 2023 року на адресу суду надійшла заява від ОСОБА_2 , відповідно до змісту якої вказав, що в даний час між сторонами досягнуто усну домовленість про врегулювання між ними всіх питань, пов`язаних із виконанням ними як батьками обов`язку утримання своїх дітей, а тому просить суд визнати таким, що не підлягає виконання судовий наказ від 24.06.2021 року у справі № 761/36042/20 оскільки обов`язок боржника ОСОБА_1 виплачувати на користь ОСОБА_2 аліменти аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) відсутній у зв`язку з його припиненням.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 432 ЦПК України неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

Дослідивши матеріали цивільної справи та долучені до заяви докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно ч. 1 ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20липня 2004року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Аналогічної позиції дотримується Конституційний Суд України, який неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012.

Як убачається з матеріалів цивільної справи, ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей.

Постановою Київського апеляційного суду від 04 червня 2021 року скасовано ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року, справу повернуто до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 24 червня 2021 року відмовлено ОСОБА_2 у видачі судового наказу в частині стягнення з ОСОБА_1 аліментів не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Роз`яснено заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 ЦПК України, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

24 червня 2021 року Шевченківським районним судом міста Києва видано судовий наказ про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 листопада 2020 року і до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 30 вересня 2021 року задоволено заяву ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами судового наказу Шевченківського районного суду міста Києва від 24 червня 2021 у справі № 761/36042/20 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дітей з ОСОБА_1 .

Скасовано судовий наказ, виданий Шевченківським районним судом міста Києва від 24 червня 2021 року (справа № 761/36042/20) за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дітей з ОСОБА_1 .

Постановою Київського апеляційного суду від 02 червня 2022 року ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 30 вересня 2021 року скасовано та постановлено нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу від 24 червня 2021 року відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 17 березня 2023 року, постанову Київського апеляційного суду від 02 червня 2022 року залишено без змін.

Щодо вимог заявника про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

За нормою ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Визначені частиною 2 ст. 432 ЦПК України підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після його видачі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на таке пред`явлення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку про те, що наявні процесуально-правові підстави для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, оскільки з заяви ОСОБА_2 від 31 серпня 2023 року вбачається, що між сторонами досягнуто усну домовленість про врегулювання між ними всіх питань, пов`язаних із виконанням ними як батьками обов`язку утримання своїх дітей, а саме :

1) батько ОСОБА_2 приймає на себе обов`язок утримувати їх малолітнього сина ОСОБА_4 до моменту досягнення ним повноліття, а після досягнення повноліття - до моменту закінчення навчання.

2) мати ОСОБА_1 приймає на себе обов`язок утримувати їх повнолітнього сина ОСОБА_3 до моменту закінчення ним навчання.

Відповідно до статей 180, 199 Сімейного кодексу України сторони як батьки несуть солідарний обов`язок перед своїми дітьми утримувати їх.

Відповідно до частини 1 статті 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками цього обов`язку визначаються домовленістю між ними.

Відповідно до цієї домовленості обов`язок ОСОБА_1 виплачувати на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), який був покладений на неї судовим наказом від 24.06.2021 року, припинився відповідно до статей 539, 543, 599, 604 Цивільного кодексу України та частини першої статті 181 Сімейного кодексу України, а відтак суд доходить висновку, що судовий наказ підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

За наведених обставин та наданих документів вимоги заяви про визнання суового наказу такими, що не підлягають виконанню є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 80, 259, 353-355, 431, 432 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про визнання таким, що не підлягає виконанню судовий наказ - задовольнити.

Визнати судовий наказ Шевченківського районного суду м. Києва від 24 червня 2021 року у справі № 761/36042/20 згідно якого стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 09 листопада 2020 року і до досягнення дітьми повноліття, таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: