Провадження №22-ц/812/ 1124/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 жовтня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу №489/5124/23 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу, яку постановив Ленінський районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Рум`янцевої Надії Олексіївни у приміщенні цього суду 07 вересня 2023 року, повний текст якої складений того ж дня, за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

у с т а н о в и в :

У серпні 2023 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Ваніну Ю.А. звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 28 вересня 2007 року по 04 листопада 2016 року перебували у шлюбі. Від даного шлюбу мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу дитина проживає з батьком та бабусею (матір`ю батька). З 2019 року ОСОБА_4 постійно проживає з батьком за адресою АДРЕСА_1 . Мати дитини вихованням сина не займається, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не виконує свої материнські обов`язки. ОСОБА_3 є працездатною особою та працевлаштована.

Посилаючись на викладене, заявник просив суд видати судовий наказ про стягнення на його користь з ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 вересня 2023 р. у видачі судового наказу ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду мотивовано тим, що заявником/представником заявника заявлено вимогу про стягнення аліментів в розмірі 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до досягнення дитиною повноліття, яка не входить до переліку вимог, за якими може бути видано судовий наказ, визначених статтею 161 ЦПК України.

В апеляційній скарзі представник заявника вказує, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а тому просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до Ленінського районного суду м. Миколаєва.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Законом України № 2037-VIII від 17 травня 2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності з 08 липня 2017 року, частина друга статті 182 СК України викладена в новій редакції, згідно якої «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Згідно Закону України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, у частині другій статті 182 СК України абзац другий після слова «Мінімальний» доповнено словом «гарантований». Також, відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2 статті 182 СК України. Згідно положень частини 2 статті 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначення у прохальній частині заяви про мінімальний розмір таких аліментів не може бути підставою для відмови у видачі судового наказу, адже мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину встановлений вимогами частини 2 статті 182 СК України. Отже, вказане положення закону є безспірною, встановленою державою правовою гарантією для неповнолітніх осіб, права яких не можуть бути обмежені внаслідок застосування того чи іншого виду судового провадження при вирішенні питання їх належного матеріального утримання. Мінімальне матеріальне забезпечення неповнолітніх дітей у вказаному розмірі є законним обов`язком боржника. Розмір аліментів встановлений матеріальним законом, а саме СК України. ЦПК України визначено процесуальний порядок розгляду цивільних справ, та процесуальний закон не змінює мінімального розміру аліментів, визначеного СК України. Таким чином, викладення в прохальній частині заяви про видачу судового наказу застереження про стягнення аліментів на дитину у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше визначеного законом розміру, жодним чином не вилинуло на можливість видачі судового наказу. Крім того, відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником заявлено вимоги, за якими судовий наказ видано бути не може, позбавивши тим самим права на повторне звернення до суду із відповідною заявою, що призводить до порушення прав неповнолітньої дитини.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

Статтею 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, в тому числі, скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції в силу положень статті 379 ЦПК України є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Вимоги до судового рішення викладені у статтях 263, 264 ЦПК України.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частиною 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвала суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Згідно поданої заяви у справі, яка переглядається, ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою про винесення судового наказу щодо стягнення на його користь з ОСОБА_3 , яка є матір`ю їх спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів на утримання їх неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду із заявою і до досягнення дитиною повноліття.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що для цього є передбачені пунктом 3 частини 1 статті 165 ЦПК України підстави, оскільки у заявлена ОСОБА_1 вимога про стягнення аліментів в розмірі 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, не входить до переліку вимог, за якими може бути виданий судовий наказ відповідно до статті 161 ЦПК України.

Колегія суддів з таким висновком суду не погоджується.

Так, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу (частина 1 статті 160 ЦПК України).

Тобто судовий наказ як особлива форма судового рішення може бути видана судом лише за розглядом не будь-яких, а певних вимог, перелік яких визначений законом статтею 161 ЦПК України.

Зокрема, в силу пунктів 4, 5 статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

За змістом цієї статті заява про видачу судового наказу щодо стягнення аліментів може бути заявлено або про їх стягнення у визначеній у пункті 4 частині 1 статті 161 ЦПК України частці від заробітку (доходу) платника або у твердій грошовій сумі у визначеному у пункті 5 цієї ж статті розмірі.

Відмовляючи у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 , суд першої інстанції не звернув уваги на те, що заявник просив про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, щомісячно, що цілком відповідає вимогам, визначеним пунктом 4 частини 1 статті 161 ЦПК України. Тоді як зазначення про стягнення аліментів у розмірі не менше ніж 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно визначає не саму вимогу, а є вказівкою на найменший можливий розмір аліментів, на думку заявника.

Також суд не врахував положення частини 3 статті 165 ЦПК України, відповідно до якої у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог та відмовляє у видачі судового наказу лишу у разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, та не розглянув можливість видачі наказу щодо частини заявлених вимог.

За такого колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок щодо відмови у видачі судового наказу щодо усіх заявлених ОСОБА_1 вимог, оскільки він суперечить наведеним положенням процесуального закону, а тому погоджується з аргументами апеляційної скарги.

Враховуючи, що ухвала суду прийнята з порушенням вимог процесуального права її в силу пункту 4 статті 379 ЦПК України необхідно скасувати, направивши справу до того ж суду для продовження розгляду.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційним судом рішення суду не змінювалось і не приймалося нове відсутні передбачені статтею 141 ЦПК України підстави для розподілу судового збору.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду міста Миколаєва від 07 вересня 2023 року скасувати, справу направити до того ж суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття оскаржена у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

_____________________________________________

Повний текст постанови складено 10 жовтня 2023 року