Справа № 136/1641/23
провадження № 2/136/346/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2023 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Кривенка Д.Т.,

за участю секретаря судового засідання Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, у спрощеному позовному провадженні, цивільну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Паріс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Паріс" (далі позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач), у якому просила:

- стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 71352,45 грн. що складається із заборгованості: за тілом кредиту - 34324,40 грн, за процентами - 7036,58 грн; за комісією - 26301,37 грн; пеня - 70,00 грн; 662,48 грн - 3% за користування грошовими коштами з 28.10.2021 - 23.02.2022; 2957,62 грн - інфляційних втрат за період з 28.10.2021 по 23.02.2022.

Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами.

13.05.2019 відповідачем було підписано заяву-договір №0031209 про надання банківської послуги, що є договором про приєднання до публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Із заяви-договору №0031209 від 13.05.2019 вбачається, що відповідач акцептував укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який розміщений на сайті банку і беззастережно приєдналася до умов договору. З умовами договору ознайомлений та зобов`язався самостійно відстежувати зміни, які будуть вноситись до договору. За умовами заяви відповідачеві було надано споживний кредит шляхом перерахування на картковий рахунок грошових коштів у сумі 51282,05 грн, строк дії кредиту 24 місяці, процентна ставка, 18 % річних, тип ставки - фіксована, разова комісія при видачі кредиту: 2.5% від суми наданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту: 3 % від суми наданого Кредиту. В день підписання заяви-договору №0031209 від 13.05.2019 відповідач отримав платіжну картку, яка відкрита згідно умов заяви-договору, що підтверджується розпискою щодо отримання платіжної картки 13.05.2019. Грошові кошти у сумі 51282,05 грн були зараховані АТ «РВС БАНК» 13.05.2019 на картковий рахунок відповідача, що підтверджується випискою особовому рахунку та меморіальним ордером. 28.10.2021 між АТ «РВС БАНК» та позивачем було укладено договір про відступленні права вимоги №28/10/2021-1, а відповідно до п.п. 1.1. п. 1 договору відступлення права вимоги первісний кредитор у порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а новий кредитор приймає (набуває) права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами зазначеними у додатку №1 до цього Договору, зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковим договорами, договорами про внесення змін та доповненнями до нього тощо, що є невід`ємною частиною, укладені між АТ «РВС БАНК» та боржниками. Згідно Додатку №1 до договору про відступлення права вимоги, АТ «РВС БАНК» відступило позивачу право вимоги до відповідача за заявою-договором №0031209 від 13.05.2019 на загальну суму - 67732,35 грн, в.т.ч. за тілом кредиту - 34324,40 грн, за процентами - 7036,58 грн; за комісією - 26301,37 грн; пеня - 70,00 грн. Згідно п. 3.1. Договору про відступлення права вимоги, права вимоги за кредитним договором вважаються відступленими з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі прав та документів, що є невід`ємною частиною цього Договору. Новий кредитор, відповідно до п.п.1.4 п. 1 договору відступлення права вимоги, після переходу до нього права вимоги стає кредитором за кредитними договорами та одержує право вимагати від боржників належного виконання всіх без виключення зобов`язань за кредитними договорами, які існували та існують на момент укладання цього договору. Однак, як вказує позивач, станом на дату звернення до суду відповідач грошові кошти отримані в кредит не повернув та інші платежі передбачені умовами договору не сплатив.

Ухвалою суду від 29.08.2023 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву.

Сторони не заперечували проти розгляду справи в спрощеному провадженні.

Відповідач подав до суду відзив, який обґрунтовує наступними обставинами.

Позивачем надано копію публічної пропозиції, з якою відповідач не погоджувався та не ознайомлювався. Позивачем додано до позовної заяви копію публічної пропозиції, що затверджена протоколом №29102019/1 від 29.10.2019, при цьому, дана нова редакція публічної пропозиції вступила в дію з 04.11.2019, в той час коли підписання заяви-договору №0031209 відбулося 13.05.2019. Крім того, позивач, звертаючись з позовною заявою, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором за загальною сумою 71 352,45 грн, що складається з тіла кредиту - 34324,40 грн, за процентами - 7036,58 грн; за комісією - 26301,37 грн; пеня - 70,00 грн; 662,48 грн -3%; 2957,62 грн. Відповідно до положень заяви - договору та паспорту споживчого кредиту передбачено нарахування банком щомісячної комісії за супроводження кредиту у розмірі 3% від суми наданого кредиту, що складає 1538,46 грн на місяць, та одноразової комісії за надання кредиту у розмірі 2,5%, що складає 1282,05 грн. В той самий час положення кредитного договору про нарахування та стягнення такої комісії порушують норми Закону України «Про захист прав споживачів» та є нікчемними. Позивачем здійснюється нарахування процентів за один і той самий період по декілька разів. Так, згідно з розрахунком заборгованості по процентам прослідковується, що, наприклад, позивачем щоденно за період з 18.12.2019 по 26.12.2019 обраховано розміри процентів за користування кредитом, і такі розміри відображено у рядках 1 - 7 даної таблиці. В той самий час у рядку 8 даної таблиці відображено розмір нарахування вже інших процентів за користування кредитом період з 13.12.2019 по 31.12.2019. Тобто, в даному випадку має місце подвійне нарахування позивачем процентів за користування кредитом за один і той самий період. При цьому, випадки такого подвійного нарахування неодинокі та мали місце, зокрема, у вересні - грудні 2019 року та в подальшому у 2020 та 2021 роках протягом всієї дії договору. Таким чином, позивачем протиправно нараховано розмір процентів за користування кредитом за один і той самий період по декілька разів, що є протиправним та тільки збільшує розмір заборгованості відповідача. Позивачем у позовній заяві наводяться формули нарахування 3% річних та індексу інфляції, з яких видно, що розміри даних видів відповідальності обраховуються в залежності від суми заборгованості. Так, позивачем здійснено обрахунок даних складових з загальної суми заборгованості, що визначена на рівні 67732,35 грн, внаслідок чого розмір 3 % річних визначено на рівні 662,48 грн, а інфляційних витрат на суму 2 957,62 грн. В той самий час як вірний розмір заборгованості складає 14728,38 грн і саме з цієї суми має бути здійснено обрахунок суми інфляційних втрат та розміру 3 % річних. Таким чином, позивачем не вірно здійснено обрахунок розміру відповідних складових, що має наслідок протиправно збільшення розміру заборгованості відповідача, а тому такі позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, у якому зазначено, що факти укладення договору та надання відповідачу кредиту підтверджується наданими позивачем доказами та в свою чергу не спростовуються відповідачем. Щодо твердження відповідача про відсутність доказів підписання кредитного договору та додатків до цього, дане твердження не відповідає дійсності та матеріалам справи, оскільки при подачі позовної заяви до неї були долучені заява-договір №0031209 від 13.05.2019 разом з додатком №1, в якому міститься графік погашень кредиту та які в свою чергу підписані відповідачем. Щодо твердження відповідача про невідповідність розрахунків заборгованості та сум заборгованості за договорами, позивач вважає, що таке твердження відповідача не відповідає дійсності, оскільки крім наданих розрахунків заборгованості за укладеним договором були надані також меморіальні ордери, що підтверджують надання кредиту та виписки по картковим рахункам, які в свою чергу також підтверджують наявність заборгованості за кредитами.

Відповідач заперечення щодо відповіді на відзив не подав.

Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини.

13.05.2019 відповідач підписав заяву-договір №0031209 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Сторони погодили тип кредиту - споживчий кредит, суму кредиту 51282,05 грн, строк дії кредиту 24 міс., річну процентну ставку - 18%, тип ставки - фіксована. У такій заяві відповідач підтвердив, що підписанням цієї заяви-договору про надання банківської послуги, що є договором про приєднання до умов публічної пропозиції АТ «РВС банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб акцептував укладення договору, який розміщений на сайті банку і беззастережно приєднався до умов договору. З умовами договору ознайомлений та зобов`язався самостійно відстежувати всі зміни, які будуть вноситись до договору. 13.05.2019 відповідач також підписав паспорт споживчого кредиту, в якому зазначено тип кредиту, суму кредиту, строк кредитування, процентна ставка, розмір щомісячної комісії за супроводження кредиту. Того ж дня відповідачем підписано графік платежів, який є додатком до заяви-договору №0031209 від 13.05.2019. Надалі 13.05.2019 АТ «РВС банк» надав відповідачу грошові кошти у загальному розмірі 51282,05 грн, що підтверджується: меморіальними ордерами №2777 та 2778 від 13.05.2019, призначення платежу - видача кредиту згідно кредитного договору №0031209 від 13.05.2019. З виписки по особовому рахунку відповідача за період з 28.10.2021 по 28.10.2021 суд установив що: за ДПП 18.06.2019 вхідний залишок становить 0,00 грн, оборот за (не визначена дата) 0, 00 грн, вихідний залишок 0,00 грн; за ДДП 14.09.2020 вхідний залишок становить 0,00 грн, оборот за (не визначена дата) 0,00 грн, вихідний залишок 0,00 грн; за ДДП 23.03.2020 вхідний залишок становить 70,00 грн, призначення - списання заборгованості по кредитному договору, оборот за (28.10.2021) 70,00 грн, вихідний залишок 0,00 грн; за ДДП 14.09.2021 вхідний залишок становить 34323,40 грн, оборот за (28.10.2021) 34323,40 грн, вихідний залишок 0,00 грн; за ДДП 18.10.2021 вхідний залишок становить 6779,15 грн, призначення - списання заборгованості по кредитному договору, оборот за (28.10.2021) 6779,15 грн, вихідний залишок 0,00 грн; за ДДП 18.10.2021 вхідний залишок становить 26301,37 грн, призначення -списання заборгованості по кредитному договору, оборот за (28.10.2021) 26301,37 грн, вихідний залишок 0,00 грн; за ДДП 18.10.2021 вхідний залишок становить 257,43 грн, призначення -нараховані проценти по кредитному договору, оборот за (28.10.2021) 257,43 грн, вихідний залишок 0,00 грн; за ДДП 18.10.2021 вхідний залишок становить 0,00 грн, оборот за (не визначено дати) 0,00 грн, вихідний залишок 0,00 грн. 28.10.2021 між АТ «РВС БАНК» та позивачем було укладено договір про відступленні права вимоги №28/10/2021-1, а відповідно до п.п. 1.1. п. 1 договору відступлення права вимоги первісний кредитор у порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а новий кредитор приймає (набуває) права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами зазначеними у додатку №1 до цього Договору, зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковим договорами, договорами про внесення змін та доповненнями до нього тощо, що є невід`ємною частиною, укладені між АТ «РВС БАНК» та боржниками. Згідно Додатку №1 до договору про відступлення права вимоги, АТ «РВС БАНК» відступило позивачу право вимоги до відповідача за заявою-договором №0031209 від 13.05.2019 на загальну суму - 67732,35 грн, в.т.ч. за тілом кредиту - 34324,40 грн, за процентами - 7036,58 грн; за комісією - 26301,37 грн; пеня - 70,00 грн. Позивач стверджує, що станом на дату звернення до суду відповідач грошові кошти отримані в кредит не повернув та інші платежі передбачені умовами договору не сплатив. Натомість заперечення відповідача зводяться до того, що згідно з розрахунком заборгованості по процентам, позивачем подвійно нарахувано проценти за користування кредитом за один і той самий період.

Суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як визначено в ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом було встановлено, що попри твердження відповідача, що п зивачем надано копію публічної пропозиції, з якою відповідач не погоджувався та не ознайомлювався, однак стороною позивача надано належні та допустимі докази, які свідчать про те, що 13.05.2019 відповідач підписав заяву-договір №0031209 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до публічної пропозиції АТ «РВС банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Сторони погодили тип кредиту - споживчий кредит, суму кредиту 51282,05 грн, строк дії кредиту 24 міс., річну процентну ставку - 18%, тип ставки - фіксована.

Судом було встановлено, що відповідачем підписано графік платежів, який є додатком до заяви-договору №0031209 від 13.05.2019, а АТ «РВС банк» надав відповідачу грошові кошти у загальному розмірі 51282,05 грн, що підтверджується: меморіальними ордерами №2777 та 2778 від 13.05.2019, призначення платежу - видача кредиту згідно кредитного договору №0031209 від 13.05.2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

За змістом ст. 512 ЦК України, у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Судом було встановлено, що 28.10.2021 між АТ «РВС БАНК» та позивачем було укладено договір про відступленні права вимоги №28/10/2021-1, а відповідно до п.п. 1.1. п. 1 договору відступлення права вимоги первісний кредитор у порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а новий кредитор приймає (набуває) права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами зазначеними у додатку №1 до цього Договору, зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковим договорами, договорами про внесення змін та доповненнями до нього тощо, що є невід`ємною частиною, укладені між АТ «РВС БАНК» та боржниками. Згідно Додатку №1 до договору про відступлення права вимоги, АТ «РВС БАНК» відступило позивачу право вимоги до відповідача за заявою-договором №0031209 від 13.05.2019 на загальну суму - 67732,35 грн, в.т.ч. за тілом кредиту - 34324,40 грн, за процентами - 7036,58 грн; за комісією - 26301,37 грн; пеня - 70,00 грн. Згідно п. 3.1. Договору про відступлення права вимоги, права вимоги за кредитним договором вважаються відступленими з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі прав та документів, що є невід`ємною частиною цього Договору. Новий кредитор, відповідно до п.п.1.4 п. 1 договору відступлення права вимоги, після переходу до нього права вимоги стає кредитором за кредитними договорами та одержує право вимагати від боржників належного виконання всіх без виключення зобов`язань за кредитними договорами, які існували та існують на момент укладання цього договору.

Позивач, як новий кредитор, вказує, щ відповідач грошові кошти отримані в кредит не повернув та інші платежі передбачені умовами договору не сплатив.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачу направлялася вимога позивачем як новим кредитором про необхідність погасити протягом 30 днів з моменту отримання вимоги прострочену заборгованість за кредитним договором. Однак дані вимоги залишилась без відповідного реагування зі сторони відповідача, що останнім не заперечувалося.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України у кредитному договорі може бути передбачено сплату процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Такі проценти може бути стягнуто кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Суд зауважує, що в силу вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (визначені в ст. 82 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Докази мають бути належними, допустимими та достовірними, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст. 77-80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Також, суд зауважує, що до позовної заяви про стягнення заборгованості на її підтвердження мають бути подані первинні документи, які відповідають вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а також п. 61 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ №75 від 04.07.2018.

Суд зауважує, що додані до позовної заяви розрахунки заборгованості відповідача не може бути підтвердженням існування заборгованості відповідача перед позивачем у визначеному останнім розмірі, оскільки цей розрахунок не є первинним документом, він не відповідає вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а також вимогам Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ №75 від 04.07.2018.

Судом було встановлено про наявність виписок по особовому рахунку відповідача за період з 28.10.2021 по 28.10.2021, з яких вбачається що: за ДПП 18.06.2019 вхідний залишок становить 0,00 грн, оборот за (не визначена дата) 0,00 грн, вихідний залишок 0,00 грн; за ДДП 14.09.2020 вхідний залишок становить 0,00 грн, оборот за (не визначена дата) 0,00 грн, вихідний залишок 0,00 грн; за ДДП 23.03.2020 вхідний залишок становить 70,00 грн, призначення - списання заборгованості по кредитному договору, оборот за (28.10.2021) 70,00 грн, вихідний залишок 0,00 грн; за ДДП 14.09.2021 вхідний залишок становить 34323,40 грн, оборот за (28.10.2021) 34323,40 грн, вихідний залишок 0,00 грн; за ДДП 18.10.2021 вхідний залишок становить 6779,15 грн, призначення - списання заборгованості по кредитному договору, оборот за (28.10.2021) 6779,15 грн, вихідний залишок 0,00 грн; за ДДП 18.10.2021 вхідний залишок становить 26301,37 грн, призначення -списання заборгованості по кредитному договору, оборот за (28.10.2021) 26301,37 грн, вихідний залишок 0,00 грн; за ДДП 18.10.2021 вхідний залишок становить 257,43 грн, призначення -нараховані проценти по кредитному договору, оборот за (28.10.2021) 257,43 грн, вихідний залишок 0,00 грн; за ДДП 18.10.2021 вхідний залишок становить 0,00 грн, оборот за (не визначено дати) 0,00 грн, вихідний залишок 0,00 грн.

Суд зауважує, що з вищевказаних виписок по особовому рахунку відповідача вбачаються нелогічно вказані дані щодо визначення остаточної суми боргу на певний термін, вихідного залишку попри наявні попередні показники вхідного залишку. Так, при формуванні звіту про фінансовий стан за певним рахунком показником станом на кінець поточного звітного періоду є вихідний залишок, а на початок поточного звітного періоду - вхідний залишок. Вхідний залишок характеризує обсяг надходження грошових коштів в цілому, а вихідний - обсяги використання грошових коштів в цілому та за окремими напрямками використання. Різниця між вхідним і вихідним залишком грошових коштів на кінець та початок періоду є сумою, яка характеризує зміну наявних грошових коштів у балансі. Натомість із виписок наданих позивачем нелогічно вказано про наявність заборгованості відповідача, яка визначалася певним терміном, при показнику вхідного залишку - 0,00 грн.

Суд, оцінивши подані позивачем виписки з особового рахунку, вважає їх належними та не достатніми доказами заборгованості відповідача, оскільки такі виписки не містять інформацію щодо предмета доказування, не підтверджують існування обставин на які посилається позивач, а в сукупності, на їх підставі не можна встановити дійсної заборгованості відповідача.

Суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості відповідача за кредитним договором саме у зазначеному в позові розмірі, а суд позбавлений можливості перевірити розмір нарахованої суми боргу.

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 71352,45 грн, не є обґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Суд, вирішуючи питання про судові витрати зі сплати судового збору керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що у задоволенні позову відмовлено, суд відносить судові витрати позивача на його рахунок.

Керуючись ст.ст. 259, 264, 265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Паріс" (місцезнаходження: вул. Велика Васильківська, буд. 77А, м. Київ, ЄДРПОУ - 38962392) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано учасниками справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду, а зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено в день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 09.10.2023.

Суддя Дмитро КРИВЕНКО