Справа № 2/336/8013/2021
Провадження №: 2-п/336/52/2023
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.

за участі секретаря Нєдєльчевої О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.12.2021 року за позовом Концерну Міські теплові мережі до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,-

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя № 336/8013/21 від 13.12.2021 року, ухваленому у справі за вище зазначеним позовом, задоволені позовні вимоги Концерну «МТМ». Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в сумі 22054,55 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.

11.09.2023 р. відповідач ОСОБА_1 подав до суду заяву про скасування заочного рішення, посилаючись на те, що він не отримував від суду повісток про виклики у судові засідання, оскільки мешкає та працює за межами м.Запоріжжя. Вказане судове рішення йому було вручено лише 30.08.2023 р. через мобільний застосунок «Дія».

Заявник вважає, що судом не були враховані докази і обставини, які мають істотне значення для вирішення справи.

Так, рішенням суду заборгованість була стягнута за період з 01.10.2014 р. по 01.09.2021 р., тобто майже за сім років після спливу строку позовної давності, визначеної ст.257 ЦК України, а відповідач був позбавлений можливості заявити клопотання про його застосування.

Також до участі у справі не була залучена, в якості співвідповідача, ОСОБА_5 , яка також зареєстрована у жилому приміщенні.

В жилому приміщенні, в якому зареєстровані відповідачі, є засоби обліку холодної води та газопостачання (лічильники). У визначений Концерном «МТМ» період утворення заборгованості, заявник був відсутній, що підтверджується заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 27.06.2022 р. Тобто, послуг з постачання холодної та гарячої води відповідач не отримував, що дає підстави просити суд звільнити його від їх оплати.

В поданій до суду заяві, ОСОБА_1 просить поновити йому строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 13.12.2021 р.; скасувати заочне рішення від 13.12.2021 р. та переглянути його за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 12.09.2023 р. поновлено ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та призначено судовий розгляд на 27.09.2023 року.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, заяву підтримує, просить задовольнити.

Представник позивача та ОСОБА_4 заперечували проти задоволення заяви.

Відповідач ОСОБА_1 до суду не з`явився, про розгляд заяви повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, пояснень по суті заяви до суду не подавав.

На підставі ч.1 ст.287 ЦПК України, суд розглянув заяву за відсутності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Вивчивши заяву про перегляд заочного рішення та перевіривши її доказами, приймаючи до уваги позицію заявника, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача ОСОБА_4 , оглянувши матеріали цивільної справи № 336/8013/21, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився у судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Тобто, необхідним є наявність трьох обставин: неявка відповідача у судове засідання і неповідомлення про причини неявки (або неявка відповідача у судове засідання, або не повідомлення про причини неявки); не подача відзиву з поважних причин; наявність доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, тобто такі докази, які не досліджувались судом при ухваленні заочного рішення.

13.12.2021 року Шевченківським районним судом м.Запоріжжя ухвалено заочне рішення, яким задоволено позов Концерну «МТМ» про стягнення заборгованості.

Як свідчать матеріали справи, про день та час розгляду даної справи заявник повідомлявся за адресою реєстрації АДРЕСА_1 , та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сайті Шевченківського районного суду м.Запоріжжя.

Судові засідання відкладались з різних причин, в тому числі для повторного виклику відповідачів.

Приймаючи рішення про ухвалення заочного рішення, суд керувався як підставами можливості ухвалення такого рішення у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, які не передбачають встановлення або не встановлення судом поважності або неповажності неявки відповідача, так і процесуальними строками для ухвалення рішення. Тобто визначальним моментом заочного розгляду справи є лише належне повідомлення відповідача.

Судом, який ухвалював рішення, визначено пріоритетним право позивача на захист його інтересів, способом, визначеним ст.4 ЦПК України із застосуванням принципу диспозитивності, визначеним ст.11 ЦПК України, над обставинами неявки відповідача та/або його представника.

Слід зазначити, що кожна сторона маючи обсяг прав, розпоряджається ними щодо предмета спору на власний розсуд, а суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі (диспозитивність цивільного судочинства - ст.11 ЦПК України).

Ухвалюючи рішення, суд зважив на наявність доказів в обґрунтування тих вимог, які просив задовольнити позивач, встановив правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин та надав їм відповідну правову оцінку. Інша оцінка таких правовідносин не є метою розгляду заяви про скасування заочного рішення.

За положенням ст.288 ЦПК України, відповідач також повинен вказати на докази, якими обґрунтовуються заперечення проти вимог позивача. При цьому, заочне рішення підлягає скасуванню, тільки якщо докази, на які посилається відповідач, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Таким чином, не може бути підставою для скасування заочного рішення посилання відповідача на докази, які були у справі, оскільки вони вже були оцінені судом при ухваленні заочного рішення. Для скасування заочного рішення потрібно, щоб докази були новими (не досліджувались судом при ухваленні заочного рішення) та мали істотне значення для правильного вирішення справи.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, в тому числі щодо України, констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. п.46 рішення у справі «Устименко проти України», п.п.51,52 рішення у справі «Рябих проти Росії», п.31 рішення у справі «Марушин проти Росії», п.61 рішення у справі «Брумареску проти Румунії»).

В обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 послався на не застосування судом строків позовної давності через відсутність у нього можливості заявити відповідне клопотання.

Позивач, звернувшись 29.09.2021 р. до суду з даним позовом (а.с.2), просив стягнути з відповідачів заборгованість за період з 01.10.2014 р. по 01.09.2021 р.

Дійсно, в силу вимог ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 (три) роки.

В силу вимог ст. 267 ч. ч. 3,4 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач вважає, що до спірних правовідносин слід застосувати строк позовної давності.

Проте, зі змісту розрахунку заборгованості відповідачів перед Концерном «МТМ» (а.с.7-8) із стовпця «сплачено» вбачається, що відповідачі з жовтня 2016 року по квітень 2021 р. здійснювали часткові погашення заборгованості, які перевищують суми нарахування за поточний місяць, що свідчить про визнання відповідачами боргу перед позивачем та що, в силу вимог ст. 264 ч.1 ЦК України, перериває перебіг позовної давності.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ст. 264 ч. 3 ЦК України).

Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що в даному випадку заява ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до розрахунку заборгованості відповідачами, у згадані вище періоди, здійснювалася на користь Концерну «МТМ» сплата за опалення та гаряче водопостачання.

Як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог відповідач ОСОБА_1 посилається також на фактичне його не проживання за адресою реєстрації та не отримання послуг, за які стягнуто заборгованість.

Такі доводи суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

П. 6 ч.1 ст.7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

Відносини між споживачами та виконавцями послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою КМУ від 21.07.2005 № 630, яка діяла на час зверення позивача до суду з позовом.

Згідно п.21 Правил - у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення з розрахунку за 1 кв.м. (куб.метр) опалювальної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяць, який є розрахунковим.

П.29 Правил передбачено, що споживач має право на зменшення розміру плати за послуги у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі його письмової згоди та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з тимчасового місця проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

За ст. 12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов`язків доказування і подання доказів регулює ст. 81 ЦПК, за якою кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 чи інші користувачі приміщення у встановленому Законом порядку, звертались до позивача з приводу відсутності споживача за місцем реєстрації, а посилання заявника на рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 27.06.2022 р., яким відповідача визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням, суд вважає не прийнятним, оскільки це рішення ухвалено в червні 2022 р., а період за який позивач просить стягнути заборгованість 2014 2021 р.р.

Статтею 64 ЖК України передбачено, що наймач і всі повнолітні члени сім`ї несуть солідарну майнову відповідальність за зобовязаннями, пов`язаними з найманням житла.

Ч.1 ст.543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Позивач, скориставшись наданим йому ч.1 ст.543 ЦК України, правом, пред`явив позов до визначеного ним кола боржників, а тому доводи ОСОБА_1 про не притягнення співвідповідачем користувача приміщення - ОСОБА_6 , не є підставою для скасування заочного рішення та його перегляду з наведених підстав.

Таким чином обставини, на які посилається заявник не створюють юридичну сукупність елементів, які дають підстави для скасування заочного рішення. У зв`язку з викладеним, суд залишає заяву про перегляд заочного рішення, без задоволення.

Ухвалюючи про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення, суд у відповідності до ч. 4 ст. 287 ЦПК України вважає за необхідне роз`яснити відповідачу право на подання апеляційної скарги на заочне рішення суду у загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством.

У зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті у кримінальному провадженні з 05.10.2023 р. по 10.10.2023 р., повний текст ухвали складений 11.10.2023 р.

Керуючись ст.ст. 287, 288, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.12.2021 року за позовом Концерну Міські теплові мережі до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за комунальні послуги - залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.12.2021 року за позовом Концерну Міські теплові мережі до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за комунальні послуги може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду в загальному порядку.

Строк на апеляційне оскарження рішення відраховується з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст ухвали складений 11 жовтня 2023 року.

Суддя О.В.Дмитрюк